ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2026 року	справа № 380/19429/25  м. Львів	

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Андрусів У.Б., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці, Вінницької митниці про визнання дій протиправними, визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
в с т а н о в и в:
ОСОБА_1 (далі - позивачка) пред`явила позов до Львівської митниці (далі - відповідач-1), Вінницької митниці (далі - відповідач-2), у якому, з урахуванням заяви про зміну предмету позову, просить:
- визнати протиправними дії Львівської митниці щодо нарахування ОСОБА_1 митних платежів за розмитнення транспортного засобу марки MITSUBISHI, модель OUTLANDER, номер кузова НОМЕР_1 ;
- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Вінницької митниці №UA4010002025612 від 22.04.2025, №UA4010002025613 від 22.04.2025 та №UA4010002025614 від 22.04.2025.
В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що у червні 2022 року нею ввезено на територію України транспортний засіб марки MITSUBISHI, модель OUTLANDER, номер кузова НОМЕР_1 . Митне оформлення транспортного засобу здійснено за митною декларацією, поданою до Львівської митниці 30.06.2022, тобто у період дії податкових пільг, установлених Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо вдосконалення законодавства на період дії воєнного стану» від 24.03.2022 №2142-IX. Позивачка наголошує, що датою виникнення податкових зобов`язань зі сплати мита є дата подання митної декларації, а не дата фактичного перетину митного кордону чи дата доставлення товару в зону митного контролю. Оскільки митну декларацію подано в період дії пільги за кодом « 311», нарахування митних платежів є протиправним. Також покликається на положення ст.58 Конституції України та ч.4 ст.3 Митного кодексу України, за якими застосуванню підлягає більш сприятлива для платника норма. Вказує, що про існування податкових повідомлень-рішень Вінницької митниці, Акта про результати документальної невиїзної перевірки від 26.03.2025 №12/25/7.12-19/3653811122 та їх зміст позивачці стало відомо лише з відзиву на позовну заяву. Повідомлення про проведення перевірки Вінницькою митницею надіслано на адресу, що не відповідає зареєстрованому місцю проживання позивачки, унаслідок чого вона була позбавлена можливості брати участь у перевірці, надавати пояснення та заперечення. Крім того, покликається на застосування контролюючим органом норми п.7 ч.1 ст.336 Митного кодексу України, на непідписання Акта однією з посадових осіб, яка проводила перевірку, на недотримання строків, установлених ст.354 Митного кодексу України, та на те, що перепустка не входить до переліку матеріалів, які можуть бути використані для підготовки висновків за результатами перевірки (ст.352 Митного кодексу України). Просить задовольнити позов повністю.
Від відповідача-1, Львівської митниці, надійшов відзив на позовну заяву, у якому проти позову заперечив. В обґрунтування заперечень зазначив, що в позовній заяві не наведено, у чому саме полягає протиправність дій Львівської митниці. Указав, що обов`язок декларування, подання митної декларації та здійснення розрахунку митних платежів покладається на декларанта, і саме декларантом вчинено ці дії за митною декларацією №UA209200/2022/013023. Львівська митниця рішень про коригування митної вартості не приймала та донарахувань митних платежів за цією митною декларацією не здійснювала, а лише здійснювала контроль за дотриманням вимог митного законодавства під час митного оформлення. З посиланням на ч.8 ст.264 Митного кодексу України зазначив, що з моменту прийняття митним органом митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення, а відповідальність за подання недостовірних відомостей несе декларант. Львівська митниця також указала, що податкове зобов`язання визначено позивачці за результатами невиїзної перевірки Вінницької митниці. Просить відмовити у задоволенні позову повністю.
Від відповідача-2, Вінницької митниці, надійшов відзив на позовну заяву, у якому проти позову заперечив. В обґрунтування заперечень зазначив, що за результатами документальної невиїзної перевірки встановлено неправомірне застосування позивачкою звільнення від оподаткування митними платежами за преференцією « 311». Вінницька митниця вказала, що обов`язок зі сплати митних платежів у разі ввезення товарів на митну територію України виникає з моменту фактичного ввезення цих товарів (п.1 ч.1 ст.289 Митного кодексу України), а положення Митного кодексу України пов`язують момент подання митної декларації з попереднім доставленням товару до митного органу. За даними перевірки транспортний засіб доставлено в зону митного контролю ВМО №4 митного поста «Городок» Львівської митниці за перепусткою від 01.07.2022 №10520-01/07/2022 о 08 год. 03 хв. 01.07.2022, тобто після виключення преференції « 311» Законом України від 21.06.2022 №2325-IX, який набрав чинності з 00 годин 01.07.2022. На думку Вінницької митниці, декларант умисно подав митну декларацію 30.06.2022 без попереднього доставлення товару в зону митного контролю з метою скористатися пільгою, права на яку на момент доставлення товару не мав. За результатами перевірки Вінницькою митницею винесено податкові повідомлення-рішення від 22.04.2025 №UA4010002025612, №UA4010002025613 та №UA4010002025614. Просить відмовити у задоволенні позову повністю.
Від представника позивачки надійшла відповідь на відзив, у якій наведено заперечення проти доводів Вінницької митниці. Зазначив, що визначальною для застосування пільги є дата подання митної декларації, яку подано 30.06.2022, тобто у період дії Закону №2142-IX, і послався на правові позиції Верховного Суду, згідно з якими ввезення товару як операція, з якою законодавець пов`язує звільнення від сплати митних платежів, не обмежується фактичним перетином митного кордону, а становить алгоритм митних формальностей. Представник позивачки також вказав на процедурні порушення під час проведення перевірки, зокрема: неповідомлення позивачки про перевірку належним чином, застосування норми ст.336 Митного кодексу України, непідписання Акта посадовою особою, яка перебувала у відпустці, недотримання строків прийняття податкових повідомлень-рішень та використання перепустки, яка не входить до переліку матеріалів, передбачених ст.352 Митного кодексу України.
Вінницька митниця подала заперечення на відповідь на відзив, у якому просила не долучати відповідь на відзив до матеріалів справи з підстав пропуску процесуального строку на її подання.
Представник позивачки подав заяву про долучення до матеріалів справи актуальної судової практики щодо скасування податкових повідомлень-рішень митних органів у подібних правовідносинах.
Ухвалою судді від 30.09.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.
Ухвалою суду від 15.10.2025 заяву представника позивачки про залучення співвідповідача задоволено. Залучено до участі у справі співвідповідачем Вінницьку митницю.
Ухвалою суду від 17.11.2025 заяву представника позивачки про зміну предмету позову залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків.
Ухвалою суду від 25.11.2025 прийнято до розгляду заяву представника позивачки про зміну предмету позову в адміністративній справі №380/19429/25.
Ухвалою суду від 15.07.2026 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача, Вінницької митниці, про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на які сторони покликаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд установив такі обставини та відповідні їм правовідносини.
28.06.2022 до Львівської митниці подано попередню митну декларацію типу ІМ40ЕЕ №UA209000/2022/993647 щодо транспортного засобу марки MITSUBISHI, модель OUTLANDER, номер кузова НОМЕР_1 , календарний рік виготовлення 2016.
30.06.2022 декларантом ТОВ «ВЕСТ АВТО ПЛЮС» до Львівської митниці подано до оформлення додаткову митну декларацію типу ІМ40ДЕ №UA209200/2022/013023 щодо зазначеного транспортного засобу. Згідно з графою 9 «Особа, відповідальна за фінансове врегулювання» цієї митної декларації такою особою є фізична особа ОСОБА_1 . Товар задекларовано із застосуванням преференції за кодом « 311» без сплати ввізного мита, акцизного податку та податку на додану вартість на підставі положень Закону №2142-IX. У графі D/J «Контроль митницею відправлення/призначення» цієї митної декларації зазначено: «ПМК 599/209 30.06.2022 ОНП 599/209 01.07.2022».
01.07.2022 транспортний засіб доставлено в зону митного контролю ВМО №4 митного поста «Городок» Львівської митниці за перепусткою від 01.07.2022 №10520-01/07/2022 о 08 год. 03 хв. Митне оформлення за митною декларацією №UA209200/2022/013023 завершено 01.07.2022 об 11 год. 39 хв., транспортний засіб випущено у вільний обіг.
03.02.2025 до Вінницької митниці надійшов лист Львівської митниці, у якому повідомлено про можливу наявність підстав для проведення контрольно-перевірочних заходів щодо правомірності застосування пільги за кодом « 311» під час митного оформлення за митною декларацією №UA209200/2022/013023.
Рекомендованим листом Вінницької митниці від 04.03.2025 №7.12-1/19-02/10/1358 позивачці направлено повідомлення про проведення з 14.03.2025 тривалістю 3 робочі дні документальної невиїзної перевірки.
12.03.2025 Вінницька митниця звернулася до Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області з проханням надати відомості про місце реєстрації позивачки.
Згідно з листом Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області від 18.03.2025 №0501.13-1644/05.2-25 ОСОБА_1 з 10.09.2021 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
На підставі наказу Вінницької митниці від 04.03.2025 №71 проведено документальну невиїзну перевірку ОСОБА_1 стосовно дотримання вимог законодавства України з питань митної справи в частині обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування, застосування знижених ставок ввізного мита під час митного оформлення товарів за митною декларацією від 01.07.2022 №UA209200/2022/013023.
26.03.2025 складено Акт про результати документальної невиїзної перевірки №12/25/7.12-19/3653811122. Перевіркою встановлено, що позивачкою неправомірно застосовано звільнення від оподаткування митними платежами, чим занижено податкові зобов`язання на загальну суму 77239,11 грн, у тому числі: ввізне мито - 17327,68 грн, акцизний податок - 18158,78 грн, податок на додану вартість - 41752,65 грн.
27.03.2025 Акт про результати перевірки надіслано рекомендованим листом на адресу: 21036, Вінницька область, м.Вінниця, провулок Данила Галицького, 60. Цей лист повернувся на адресу Вінницької митниці у зв`язку із закінченням строку зберігання.
22.04.2025 за результатами перевірки Вінницькою митницею прийнято податкові повідомлення-рішення №UA4010002025612, №UA4010002025613 та №UA4010002025614.
17.07.2025 Головним управлінням ДПС у Вінницькій області на підставі зазначених податкових повідомлень-рішень сформовано податкову вимогу №0009325-1301-0232 та прийнято рішення про опис майна у податкову заставу.
Не погодившись із нарахуванням митних платежів та податковими повідомленнями-рішеннями, позивачка звернулася до суду з цим позовом.
Змістом спірних правовідносин є відповідність оскаржуваних дій та рішень суб`єктів владних повноважень критеріям, визначеним у ч.2 ст.2 КАС України.
Вказані обставини та зміст спірних правовідносин підтверджені наявними у справі доказами.
Надаючи правову оцінку цим правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд застосовує такі норми чинного законодавства та робить висновки по суті спору.
Частиною 2 ст.19 Конституції України регламентовано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Аналіз цієї норми дає змогу виснувати, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Відносини, пов`язані із справлянням митних платежів, регулюються Митним кодексом України від 13.03.2012 №4495-VI (далі - МК України), Податковим кодексом України від 02.12.2010 №2755-VI (далі - ПК України) та іншими законами України з питань оподаткування.
Згідно з ч.1 ст.257 МК України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи.
Відповідно до ч.1 ст.248 МК України митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.
Згідно зі ст.278 МК України датою виникнення податкових зобов`язань із сплати мита у разі ввезення товарів на митну територію України чи вивезення товарів з митної території України є дата подання митному органу митної декларації для митного оформлення або дата нарахування такого податкового зобов`язання митним органом у випадках, визначених цим Кодексом та законами України.
За правилами п.187.8 ст.187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань у разі ввезення товарів на митну територію України є дата подання митної декларації для митного оформлення.
Частиною 1 ст.281 МК України передбачено, що допускається встановлення тарифних пільг (тарифних преференцій) щодо ставок Митного тарифу України у вигляді звільнення від оподаткування ввізним митом, зниження ставок ввізного мита або встановлення тарифних квот відповідно до законодавства України та для ввезення товарів, що походять з держав, з якими укладено відповідні міжнародні договори.
Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо вдосконалення законодавства на період дії воєнного стану» від 24.03.2022 №2142-IX, який набрав чинності 05.04.2022, підрозділ 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України доповнено підпунктом 69.24, відповідно до якого тимчасово, з 1 квітня 2022 року на період дії воєнного стану на території України звільняються від оподаткування податком на додану вартість, акцизним податком операції з ввезення фізичними особами на митну територію України автомобілів легкових, кузовів до них, причепів та напівпричепів, мотоциклів, транспортних засобів, призначених для перевезення 10 осіб і більше, транспортних засобів для перевезення вантажів у митному режимі імпорту (код пільги « 311»).
Цим же Законом розділ XXI «Прикінцеві та перехідні положення» МК України доповнено підпунктом 1 пункту 9-11, згідно з яким тимчасово, на період з дня набрання чинності Законом, але не раніше 1 квітня 2022 року, до припинення чи скасування воєнного стану на території України, пропуск та митне оформлення товарів, що ввозяться (пересилаються) на митну територію України для вільного обігу, здійснюється з урахуванням, зокрема, такої особливості: звільняються від оподаткування ввізним митом автомобілі легкові, кузови до них, причепи та напівпричепи, мотоцикли, транспортні засоби, призначені для перевезення 10 осіб і більше, транспортні засоби для перевезення вантажів, які ввозяться громадянами на митну територію України для вільного обігу.
Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо перегляду окремих пільг з оподаткування» від 21.06.2022 №2325-IX, який набрав чинності з 00 годин 01 липня 2022 року, підпункт 69.24 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України та підпункт 1 пункту 9-11 розділу XXI «Прикінцеві та перехідні положення» МК України виключено.
Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що у період з 01.04.2022 до 01.07.2022 діяло звільнення від оподаткування ввізним митом, податком на додану вартість та акцизним податком операцій з ввезення фізичними особами на митну територію України, зокрема, легкових автомобілів (код пільги « 311»). Водночас з 00 годин 01.07.2022 таке звільнення скасовано.
Ключовим питанням, яке постало перед судом у цій справі, є визначення дати, з якою законодавство пов`язує виникнення податкових зобов`язань та, відповідно, право на застосування пільги: дата подання митної декларації чи дата фактичного доставлення (пропуску) товару в зону митного контролю.
Стосовно посилань Вінницької митниці на те, що визначальною є дата фактичного ввезення (доставлення) товару, суд зазначає таке.
За змістом ст.278 МК України та п.187.8 ст.187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань у разі ввезення товарів на митну територію України є дата подання митному органу митної декларації для митного оформлення. Ці норми пов`язують момент виникнення податкових зобов`язань саме з датою подання митної декларації.
Згідно з ч. 1 ст. 3 МК України при здійсненні митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, застосовуються виключно норми законів України та інших нормативно-правових актів з питань митної справи, чинні на день прийняття митної декларації митним органом України.
Відповідно до ч.4 ст.3 МК України у разі якщо норми законів України чи інших нормативно-правових актів з питань митної справи допускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків підприємств і громадян, які переміщують товари через митний кордон України, внаслідок чого є можливість прийняття рішення як на користь таких громадян, так і на користь митного органу, рішення повинно прийматися на користь зазначених громадян.
Верховний Суд у постанові від 28.06.2023 у справі №160/11478/22 сформулював правовий висновок, згідно з яким ввезення товару на митну територію України як операція, з якою законодавець пов`язує звільнення від обов`язку сплати митних платежів, не обмежується лише фактичним (фізичним) перетином товару через митний кордон України, натомість становить певний алгоритм дій, який складається з виконання низки необхідних митних формальностей. Зміст ст. 3 та 278 МК України свідчить, що визначальним при застосуванні того чи іншого закону, яким запроваджено преференції для декларанта, до правовідносин щодо визначення податкових зобов`язань є саме дата подання митної декларації. Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 11.09.2025 у справі №380/24863/24.
Отже, з установлених у цій справі обставин у взаємозв`язку з наведеними висновками щодо застосування ст.278 МК України слідує, що визначальною для вирішення питання про право на застосування пільги за кодом « 311» є дата подання митної декларації, а не дата фактичного доставлення транспортного засобу в зону митного контролю.
Судом установлено, що додаткову митну декларацію №UA209200/2022/013023, оформлення якої є випуском товару у заявлений митний режим імпорту, подано до Львівської митниці 30.06.2022, тобто у період дії Закону №2142-IX (з 01.04.2022 до 01.07.2022), коли операції з ввезення легкових автомобілів громадянами на митну територію України звільнялися від оподаткування ввізним митом, податком на додану вартість та акцизним податком за кодом пільги « 311». Крім того, у графі D/J цієї митної декларації відмітка митного органу «Під митним контролем» (ПМК) датована 30.06.2022. Враховуючи викладене, суд виснує, що станом на дату подання митної декларації позивачка мала право на застосування зазначеної пільги.
Суд відхиляє покликання Вінницької митниці на п.1 ч.1 ст.289 МК України, згідно з яким обов`язок із сплати митних платежів у разі ввезення товарів на митну територію України виникає з моменту фактичного ввезення цих товарів. Зазначена норма визначає загальний момент виникнення обов`язку зі сплати митних платежів, тоді як дату виникнення податкових зобов`язань зі сплати мита спеціально врегульовано ст.278 МК України, яка пов`язує таку дату саме з поданням митної декларації. Суд зауважує, що наведений Верховним Судом підхід, за яким ввезення становить сукупність митних формальностей, а не лише фізичний перетин кордону, узгоджується з визначальним значенням дати подання митної декларації.
Доводи Вінницької митниці про умисне подання декларантом митної декларації 30.06.2022 без попереднього доставлення товару в зону митного контролю з метою скористатися пільгою зводяться до нічим не підтверджених припущень і не спростовують того, що станом на дату подання митної декларації (30.06.2022) відповідна пільга була чинною, а її застосування відповідало вимогам закону. Митний орган не був позбавлений можливості здійснити перевірку митної декларації у порядку ст.264 МК України, проте прийняв митну декларацію та завершив митне оформлення із застосуванням преференції « 311».
З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що застосування позивачкою звільнення від оподаткування митними платежами за кодом пільги « 311» під час митного оформлення за додатковою митною декларацією від 30.06.2022 №UA209200/2022/013023 відповідало вимогам закону, а нарахування Вінницькою митницею податкових зобов`язань за результатами перевірки є безпідставним.
Крім того, оцінюючи правомірність податкових повідомлень-рішень, суд перевіряє дотримання Вінницькою митницею процедури проведення перевірки та прийняття рішень за її результатами.
Відповідно до ч.4 ст.351 МК України документальна невиїзна перевірка проводиться посадовими особами митного органу в приміщенні цього органу за умови направлення підприємству (громадянину) письмового повідомлення із зазначенням дати початку проведення документальної невиїзної перевірки та копії наказу про її проведення у спосіб, визначений частиною шостою статті 344-1 цього Кодексу.
Згідно з ч.6 ст.344-1 МК України направлення митними органами повідомлень про проведення документальної перевірки, запитів, наказів та інших документів, що стосуються проведення пост-митного контролю, здійснюється в один із таких способів: в електронній формі - із використанням систем, що забезпечують функціонування електронних інформаційних ресурсів митних органів; у паперовій формі - рекомендованим листом із повідомленням про вручення; шляхом вручення під особистий підпис про отримання.
Судом установлено, що станом на дату складення повідомлення про проведення перевірки (04.03.2025) Вінницька митниця не мала відомостей про зареєстроване місце проживання позивачки, оскільки відповідь Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області з такими відомостями (адреса: м. Вінниця, вул. Данила Галицького, 60) надійшла лише 18.03.2025. Разом з тим, Акт про результати перевірки від 26.03.2025 надіслано 27.03.2025 на адресу: м. Вінниця, провулок Данила Галицького, 60, яка не відповідає зареєстрованому місцю проживання позивачки. Зазначений лист повернувся до Вінницької митниці у зв`язку із закінченням строку зберігання. Будь-яких належних доказів направлення позивачці повідомлення про проведення перевірки та Акта за зареєстрованим місцем проживання відповідач суду не надав.
Наведене свідчить, що позивачка не була належним чином повідомлена про проведення перевірки, унаслідок чого була позбавлена можливості реалізувати права, передбачені ст.347 МК України, зокрема надавати посадовим особам митного органу пояснення, документи та відомості, подавати заперечення до акта перевірки.
Беручи до уваги сформовану судову практику Верховного Суду, суд зазначає, що невиконання вимог щодо повідомлення платника податків про перевірку до початку її проведення призводить не лише до визнання незаконною перевірки, але й до відсутності правових наслідків такої, тобто до незаконності прийнятих контролюючим органом за наслідками перевірки рішень (постанова Верховного Суду від 13.05.2022 у справі №640/32377/20, постанова Верховного Суду від 30.12.2025 у справі №160/20743/23). Право платника податків бути присутнім під час проведення перевірок, надавати пояснення та заперечення, отримувати акти перевірок Верховний Суд визнав однією з гарантій, недотримання якої впливає на оцінку правомірності прийнятого за результатами перевірки рішення (постанова Верховного Суду від 24.12.2024 у справі №640/20970/22).
Стосовно аргументів позивачки про застосування контролюючим органом п.7 ч.1 ст.336 МК України суд зазначає, що зміни до ст.336 МК України, внесені Законом України «Про внесення змін до Митного кодексу України щодо імплементації деяких положень Митного кодексу Європейського Союзу» від 22.08.2024 №3926-IX, у відповідній частині набрали чинності 19.04.2025. Станом на дату складення Акта (26.03.2025) наведена норма була чинною, а відтак твердження позивачки про застосування нечинного положення закону не знайшло свого підтвердження.
Установлені судом обставини щодо неповідомлення позивачки про проведення перевірки та ненадання їй Акта перевірки за зареєстрованим місцем проживання є самостійною підставою для висновку про те, що податкові повідомлення-рішення №UA4010002025612 від 22.04.2025, №UA4010002025613 від 22.04.2025 та №UA4010002025614 від 22.04.2025 прийнято без урахування права позивачки на участь у процесі їх прийняття та без дотримання визначеної законом процедури.
Щодо визначення суб`єктів владних повноважень, дії та рішення яких є предметом оскарження, суд зазначає, що митне оформлення транспортного засобу за митною декларацією №UA209200/2022/013023 та його випуск у вільний обіг здійснено Львівською митницею. Натомість, документальну невиїзну перевірку проведено та податкові повідомлення-рішення №UA4010002025612, №UA4010002025613 і №UA4010002025614 від 22.04.2025 прийнято Вінницькою митницею.
Суд враховує доводи Львівської митниці про те, що обов`язок декларування, подання митної декларації та розрахунку митних платежів покладається на декларанта, а Львівська митниця рішень про коригування митної вартості не приймала та донарахувань митних платежів за митною декларацією №UA209200/2022/013023 не здійснювала. Під час митного оформлення Львівська митниця застосувала заявлену декларантом пільгу за кодом « 311» та випустила товар у вільний обіг, тобто дій щодо нарахування позивачці митних платежів не вчиняла. За таких обставин суд доходить висновку, що позовна вимога про визнання протиправними дій Львівської митниці щодо нарахування митних платежів є необґрунтованою та, як наслідок, не підлягає задоволенню.
Стосовно заперечень Вінницької митниці щодо долучення відповіді на відзив у зв`язку з пропуском строку її подання суд зазначає, що відповідь на відзив містить пояснення та аргументи щодо доводів відзиву, а її оцінка здійснюється судом у сукупності з іншими наявними у справі доказами. Доводи, викладені у відповіді на відзив, не змінюють предмета та підстав позову і не покладають на відповідача додаткового обов`язку, а тому наведене заперечення не впливає на висновки суду по суті спору.
Будь-яких інших обставин, які б вимагали детальної відповіді або спростування, сторонами у заявах по суті справи не зазначено та з матеріалів справи судом не встановлено.
Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.
Перевіряючи оскаржувані податкові повідомлення-рішення на предмет відповідності критеріям, визначеним у ч.2 ст.2 КАС України, суд дійшов висновку, що вони прийняті без дотримання зазначених критеріїв, оскільки ґрунтуються на безпідставному висновку про відсутність у позивачки права на пільгу «311» та прийняті без урахування права позивачки на участь у процесі їх прийняття, а тому такі рішення належить визнати протиправними та скасувати.
Згідно з вимогами ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За правилами ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Згідно з ч. 1 ст. 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.
Перевіривши обґрунтованість доводів сторін, оцінивши наявні у справі письмові докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи встановлені обставини справи, суд дійшов висновку про задоволення позову частково.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується таким.
Відповідно до п.5 ч.1 ст.244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.
Згідно з ч.1 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною 2 цієї норми регламентовано, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Відповідно до ч.3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Позивачка за пред`явлення цього позову сплатила судовий збір на загальну суму 1937,92 грн згідно з платіжними інструкціями від 25.09.2025 та від 21.11.2025.
Оскільки позов задоволено в частині вимог, пред`явлених до Вінницької митниці, судові витрати зі сплати судового збору підлягають стягненню на користь позивачки в сумі 968,96 грн за рахунок бюджетних асигнувань Вінницької митниці.
Керуючись ст.2, 72-77, 90, 139, 241-246, 255, 293, 295-297 КАС України, суд
у х в а л и в:
1. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Львівської митниці, Вінницької митниці про визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити частково.
2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Вінницької митниці №UA4010002025612 від 22.04.2025, №UA4010002025613 від 22.04.2025 та №UA4010002025614 від 22.04.2025.
3. У задоволенні інших позовних вимог відмовити.
4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Вінницької митниці на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у сумі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 96 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасники справи:
Позивачка - ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ).
Відповідач-1 - Львівська митниця (місцезнаходження: вул.Костюшка, 1, м.Львів, 79000; ЄДРПОУ 43971343).
Відповідач-2 - Вінницька митниця (місцезнаходження: вул. Лебединського, 17, м.Вінниця, 21034; ЄДРПОУ 43997544).

Суддя	Андрусів Уляна Богданівна