Справа № 466/1951/26
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2026 року м. Львів
Шевченківський районний суд м. Львова
у складі : головуючого судді Невойта П.С.,
секретаря судового засідання Малаковської І.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Західне міжрегіональне управління державної міграційної служби про встановлення факту, що має юридичне значення,
за участю: представника заявниці адвоката Щурко А.І.,
представника заінтересованої особи Стебко Ю.І.,
в с т а н о в и в :
11 березня 2026 року адвокат Щурко Анна Ігорівна, що діє в інтересах ОСОБА_2 , заінтересована особа: Західне міжрегіональне управління Державної міграційної служби, звернулася до суду із заявою у якій просить встановити факт постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП – НОМЕР_1 .
В обґрунтування вимог зазначає, що ОСОБА_4 (надалі – Заявниця), національність – українка, народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 в місті Артемівськ (згідно з постановою Верховної Ради України від 4 лютого 2016 року № 984-VIII «Про перейменування окремих населених пунктів та районів» - з 18.02.2016 – місто Бахмут) Донецької області, про що в Державному реєстрі актів цивільного стану зроблено актовий запис за № 1039 від 06 грудня 1965 року, та підтверджується свідоцтвом про народження (повторно), виданого Личаківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 02 березня 2024 року, серія НОМЕР_2 .
Мати: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянка України, паспорт серія НОМЕР_3 , виданий Артемівським МВ ГУМВС України у Донецькій області, 10 грудня 2009 року.
Батько: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зі слів Заявниці, з моменту 1975 року з ним припинені відносини.
Згідно автобіографічних відомостей, ОСОБА_2 :
1972-1975 рр. – навчалася в середній школі № 24 м. Артемівськ Донецької області; 
1975-1976 рр. – навчалася в середній школі № 12 м. Артемівськ Донецької області; 
1976-1982 рр. – навчалася в середній школі № 18 м. Артемівськ Донецької області, після закінчення якої отримала атестат про середню освіту № НОМЕР_4 , виданий 26 червня 1982 року; 
1982 р. – вступила на І-й курс Артемівського загально-технічного факультету Українського заочного політехнічного інституту – факультет промислове та громадянське будівництво, закінчила ІІІ (три) загальноосвітніх курси. 
Згідно з Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища, № 00044245938 від 27.03.2024, виданого Личаківським відділом ДРАЦС у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, встановлено, що 17 червня 1988 року ОСОБА_7 та ОСОБА_8 уклали шлюб про що зроблено актовий запис № 348 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Артемівську Артемівського міськрайонного управління, Прізвище після реєстрації шлюбу Заявниці змінено на ОСОБА_3 .
У шлюбі в подружжя народилася донька ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого Бахмутським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, серія НОМЕР_5 від 25.10.2019, оригінал якого знаходиться в доньки - ОСОБА_9 . 
У 2022 році, після повномасштабного вторгнення російських військ, донька Заявниці разом з онукою виїхала з території бойових дій за кордон, і на момент 23 лютого 2026 року перебуває в республіці Польща.
Зазначає, що шлюб Заявниці з ОСОБА_10 розірвано за заявою колишнього чоловіка у 1994 році.
Відповідно до записів трудової книжки Заявниця мала таку трудову діяльність: 
29.07.1982 – 13.11.1984 рр. працювала електрослюсарем по ремонту приборів теплотехнічного контролю та автоматики теплових процесів ІІІ-го розряду на підприємстві «Артемівськтепломережа»; 
14.11.1984 – 03.03.1986 рр. секретар комітету комсомолу СПТУ № 147 Секретар Артемівського Районного Комітету Ленінської Комуністичної Спілки Молоді України (РК ЛКСМ України) 4. 
19.03.1986 – 16.02.1988 рр. працювала електрослюсарем по ремонту приборів теплотехнічного контролю та автоматики теплових процесів ІІІ-го розряду на підприємстві «Артемівськтепломережа»;
18.03.1988 – 12.07.1988 – помічник вихователя в ясла-садок № 54 м. Артемівськ; 
22.07.1988 – 17.02.1993 – кладовщик Артемівська міжрайбаза; 
19.11.1993 – 07.04.1995 кравчиня військова частина НОМЕР_6 ; 
20.03.1996 – 20.04.1996 – працювала гардеробницею в школі № 22 м. Артемівськ Донецької області. 
Також в період 1988-1993 років Заявниця працювала кладовщицею на Артемівській міжрайбазі, а тому факт постійного проживання на території України на момент 24 серпня 1991 підтверджується саме зазначеною вище інформацією про трудову діяльність та відповідним записом у трудовій книжці № 9 від
22.07.1988 Наказ № 279 від 21.07.1988 та № 10 від 17.02.1993 Наказ № 33 від 17.02.1993.
З метою уточнення та підтвердження даних про трудовий стаж ОСОБА_3 на момент 24 серпня 1991 року, отримання особових документів про місце праці, адвокатом надіслано запит до Архівного відділу Бахмутської міської ради, проте, отримати підтверджуючу інформацію не вдалося саме через відсутність доступу до документів, що зберігаються в архіві, у зв`язку із воєнним станом, активними бойовими діями.
Враховуючи вищенаведене, письмовим доказом про трудову діяльність Заявниці є трудова книжка, тому слід вважати, що станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України та здійснювала свою трудову діяльність офіційно як найманий працівник. 
З березня 1996 року офіційно не працювала та проживала в м. Бахмут (Артемівськ) Донецької області разом із матір`ю ОСОБА_5 . 
З травня 2022 року разом з матір`ю Заявниця переїхала на Львівщину у зв`язку із повномасштабним вторгненням та активними бойовими діями російських військ на території Донецької області.
В березні 2024 року Заявниця звернулася до Миколаївського відділу Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області (надалі – Миколаївський відділ ГУ ДМС України у Львівській області) з заявою про видачу паспорта громадянина України та встановлення належності до громадянства України, проте, згідно письмової відповіді №4629.31-144/4629.1-24 від 20.03.2024 їй відмовлено з підстав неможливості провести процедуру ідентифікації як громадянина України, а також роз`яснено, що у судовому порядку потрібно встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт постійного проживання станом на 24 серпня 1991 року на території України.
А тому, без встановлення факту проживання на території України, Заявниця позбавлена можливості отримати підтвердження того, що вона є громадянкою України, в подальшому отримати паспорт громадянина України, мати права та обов`язки громадянина України.
Згідно з інформацією Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області від 21.02.2024 № 8010.14-8336/80.3-24 Заявниця була документована паспортом громадянина СРСР зразка 1974 року серії НОМЕР_7 , виданого 09.08.1989, про що підтверджує належним чином завірена копія заяви про видачу паспорта громадянина СРСР зразка 1974 року. Варто звернути увагу на те, що на даний час паспорт СРСР Заявниця втратила. 
Із наданої інформації Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області також вбачається, що Заявниця проживала за адресою: АДРЕСА_1 . 
Окрім цього, в графі про місто праці та посаду зазначено інформацію про Артемівську міжрайбазу – кладовщик, що відповідно збігається із записом трудової книжки № 9 від 22.07.1988.
Отже, дані про місце праці та постійне перебування на території України, (тодішньої Української Радянської Соціалістичної Республіки) цілком відповідають дійсності.
Окрім цього, зазначає, що Заявниці згідно даними Державного реєстру фізичних осіб-платників податків присвоєно реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , дата реєстрації 18.02.1998. 
Вказана інформація підтверджується даними Головного управлінням Державної Податкової Служби України у Донецькій області № 1941/6/05-99-12-03 від 22.02.2024. 
Враховуючи викладене, зважаючи на те, що заявниця у інший спосіб не може довести даний факт і зазначені обставини перешкоджають подальшій реалізації її прав у визначений законом спосіб, вимушена звертатися до суду із заявою про встановлення особи та належності особи до громадянства.
Ухвалою судді Шевченківського районного суду м.Львова від 23.03.2026 прийнято заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку окремого провадження.
06.05.2026 через систему «Електронний суд» від представника заінтересованої особи Західного міжрегіонального управління Державної міграційної служби Стебко І.Ю. надійшли письмові пояснення, в яких просить відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_3 про встановлення факту постійного проживання останньої на території України на момент проголошення незалежності України.
19.05.2026 через систему "Електронний суд" від представниці заявниці ОСОБА_3 - адвоката Щурко А.І. надійшли заперечення (на відповідь на відзи.)
У судовому засіданні, яке відбулося 19.05.2026 року заявниця ОСОБА_3 та її представник адвокат Щурко А.І. надали пояснення та підтримали доводи викладені у заяві. Просили таку задовольнити.
Представник заінтересованої особи Західного міжрегіонального управління Державної міграційної служби Стебко Ю.І. просила відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_3 про встановлення факту постійного проживання останньої на території України на момент проголошення незалежності України. Підтримала мотиви, викладені у письмових поясненнях у справі.
Заслухавши заявницю, представника заявниці, представника заінтересованої особи, дослідивши матеріали заяви, з`ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав.
Згідно п.5 ч.2 ст. 295 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Частиною 2 ст. 315 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Відповідно до роз`яснень, викладених у листі Верховного Суду України від 01.01.2012 року, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право, заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення, чинним законодавством не передбаченого іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.
У судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження, виданого повторно Личаківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Львові 02.03.2024, серія НОМЕР_2 , ОСОБА_7 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Артемівськ, Донецької області. Її батьками є : мати – ОСОБА_5 , батько – ОСОБА_6 . Згідно з постановою Верховної Ради України від 4 лютого 2016 року № 984-VIII «Проперейменування окремих населених пунктів та районів» - з 18.02.2016 – місто Бахмут) Донецької області, про що в Державному реєстрі актів цивільного стану зроблено актовий запис за № 1039 від 06 грудня 1965 року. Мати - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянка України, паспорт серія НОМЕР_3 , виданий Артемівським МВ ГУМВС України у Донецькій області, 10 грудня 2009 року, що підтверджується відповідною копією паспорта.
Згідно відповіді Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у м.Києві та Київської області ДМС України, за даними картотек заяв про видач паспорта громадянина СРСР зразка 1974 року та заяв про видачу паспорта громадянина України зразка 1994 року, які передані територіальними органами ДМС Українина централізоване зберігання до ЦМУ ДМС у м. Києві та Київської області виявлено заяву ОСОБА_11 (рос. мова), ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_8 , виданий 09.08.1989 poку Артемівського MBBC в донецькій області. На даний час паспорт СРСР заявниця втратила.
Також, із наданої інформації Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області (копії заяви про видачу паспорта) вбачається, що Заявниця проживала за адресою: АДРЕСА_1 . Окрім цього, в графі про місто праці та посаду зазначено інформацію про Артемівську міжрайбазу – кладовщик, що відповідно збігається із записом трудової книжки № 9 від 22.07.1988.
Згідно з Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища, № 00044245938 від 27.03.2024, виданого Личаківським відділом ДРАЦС у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, встановлено, що 17 червня 1988 року ОСОБА_7 та ОСОБА_8 уклали шлюб про що зроблено актовий запис № 348 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Артемівську Артемівського міськрайонного управління, прізвище після реєстрації шлюбу Заявниці змінено на ОСОБА_3 .
У шлюбі в подружжя ІНФОРМАЦІЯ_6 народилася донька ОСОБА_9 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого Бахмутським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, серія НОМЕР_5 від 25.10.2019, оригінал якого знаходиться в доньки - ОСОБА_9 , яка на момент ІНФОРМАЦІЯ_7 перебуває в республіка Польща. Інших близьких родичів заявниця не має.
Шлюб Заявниці з ОСОБА_8 розірвано за заявою колишнього чоловіка у 1994 році.
Відповідно до атестату про середню освіту № НОМЕР_4 виданого 26.06.1982, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , закінчила у 1982 повний курс середньої шкоди №18 м. Артемівська Донецької області при зразковій поведінці.
Згідно нотаріально завіреної трудової книжки серії НОМЕР_9 , в період 1988-1993 років Заявниця працювала кладовщицею на Артемівській міжрайбазі, а тому факт постійного проживання на території України на момент 24 серпня 1991 підтверджується саме зазначеною вище інформацією про трудову діяльність та відповідним записом у трудовій книжці № 9 від 22.07.1988 Наказ № 279 від 21.07.1988 та № 10 від 17.02.1993 Наказ № 33 від 17.02.1993.
Заявниці згідно даними Державного реєстру фізичних осіб-платників податків присвоєно реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , дата реєстрації 18.02.1998. Вказана інформація підтверджується даними Головного управлінням Державної Податкової Служби України у Донецькій області № 1941/6/05-99-12-03 від 22.02.2024. 
З відповіді 20.03.2024 на звернення ОСОБА_3 до Миколаївського відділу Головного управління Державної міграційної служби у Львівській області для оформлення паспорта громадянина України у формі карти, заявниця отримала відповідь, якою їй відмовлено в документуванні паспортом громадянина України, посилаючись на те, що "з метою встановлення Вашої особи та підтвердження громадянства України (факт постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України 24.08.1991 та на момент набрання чинності Закону України Про громадянство України 13.11.1991) рекомендуємо Вам звернутися до місцевого загального суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення".
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).
Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).
Листом Верховного суду України від 01.01.2012 року про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення роз`яснено, що у порядку окремого провадження суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема, постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема, заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 р.
Отже, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року, який має юридичне значення.
Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.
Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24.08.1991 року чи 13.11.1991 року.
Судом встановлено, що заявниця звернулася до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року.
Згідно п.8 розділу ІІ Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 року № 215/2001, для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає: - заяву про встановлення належності до громадянства України; - копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); - судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року.
Згідно п.10 розділу ІІ Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 року № 215/2001, для встановлення відповідно до пунктів 1 та 2 частини першої статті 3 Закону належності до громадянства України особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягла повноліття та проживала в Україні разом із батьками (одним із них) або іншим її законним представником, подає такі документи: - заяву про встановлення належності до громадянства України; - копію свідоцтва про народження; - один з таких документів: - довідку, що підтверджує факт постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факт її проживання в неповнолітньому віці в Україні за станом на 13 листопада 1991 року; - судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факту її проживання в неповнолітньому віці в Україні за станом на 13 листопада 1991 року;
П.44 Порядку встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24.08.1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.
Факт постійного безперервного проживання заявниці на території України підтверджується наявними у матеріалах справи доказами.
Відповідно до статті 3 Закону України «Про правонаступництво України», Закони Української РСР та інші акти, ухвалені Верховною Радою Української РСР, діють на території України.
У статті 17 Конституції УРСР встановлено, що кожен громадянин УРСР є громадянином СРСР.
Законодавчими нормами ст. 11,12 діючого на той час Закону СРСР «Про громадянство СРСР» визначено, що дитина, обоє батьків якої в момент народження перебували у громадянстві СРСР, є громадянином СРСР в незалежності від того, чи народилась вона на території СРСР чи за межами СРСР.
Судом встановлено, що заявниця з моменту народження безперервно та безвиїзно проживала, а також офіційно зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою від 11.06.2025 №1335-7002249141 про взяття на облік внутрішньо переміщену особу.
З листопада 2025 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована в спеціалізованій соціальній установі, закладі для бездомних осіб – філії соціальної роботи з бездомними особами КУЗТ ЛМЦСПР «Джерело`за адресою: м. Львів, вул. Кирилівська, 3-А, що підтверджується посвідченням про взяття на облік та довідкою №393 від 25.11.2025.
Умови та порядок встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, регламентуються Законом України «Про громадянство України» та Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215, яким затверджено Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень (далі - Порядок).
Згідно ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є:
1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України;
2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Закону України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав;
3) особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис «громадянин України», та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України;
4) особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України.
Стаття 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів. Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено.
Таким чином, при встановленні належності особи до громадянства України, відповідно до ст. 3 Закону, компетентним органам, у даному випадку міграційній службі, необхідно встановити два факти: факт перебування особи у громадянстві колишнього СРСР та факт постійного проживання особи на території України безпосередньо на дату проголошення Україною незалежності (24.08.1991) або на дату набрання чинності Закону України «Про громадянство України» (13.11.1991).
Відповідно до пункту 124 Порядку особам, які мають у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їх постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факт проживання в Україні станом на 13 листопада 1991 року, замість паспортів громадян колишнього СРСР видаються залежно від місця проживання паспорти громадянина України або паспорти громадянина України для виїзду за кордон.
Згідно статті 17 ЦК УРСР, місцем проживання визнається те місце, де громадянин постійно або переважно проживає. Місцем проживання неповнолітніх, що не досягли п`ятнадцяти років, або громадян, які перебувають під опікою, визнається місце проживання їх батьків (усиновителів) або опікунів.
Виходячи з викладених норм права, що діяли на момент існування СРСР, та долучених до заяви копій документів, в яких міститься інформація про народження, проживання та здійснення трудової діяльності заявниці: м. Артемівськ (Бахмут), Донецька область.
За таких обставин, оскільки інакшим способом встановити факт ОСОБА_3 перебування у громадянстві СРСР- неможливо, суд вважає заяву підставною.
Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Враховуючи викладене, зважаючи на те, що заявниця у інший спосіб не може довести даний факт і зазначені обставини перешкоджають подальшій реалізації її прав у визначений законом спосіб, оцінюючи всі досліджені докази в їх сукупності, суд вважає, що заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню (аналогічна правова позиція відображена у постанові Верховного Суду від 02 червня 2021 року, справа № 653/1308/18).
Судом враховано ту обставину, що м. Артемівськ (Бахмут) Донецької області окуповане росією, що унеможливлює зібрання та подання ОСОБА_3 належних та допустимих доказів встановлення її особи, видачі їй паспорта громадянина України, через окупацію місця її проживання вона не має можливості надати інші докази, окрім тих, які нею були надані.
Отже, суд вважає, що в судовому засіданні встановлено особу заявниці, якою є ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Артемівськ (Бахмут), Донецька область, що підтверджується письмовими доказами по справі
Щодо реалізації права заявниці отримати громадянство України (паспорт громадянина України), судом встановлено факт перебування ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у громадянстві Союзу Радянських Соціалістичних Республік, даний факт підтверджений належними та допустимими доказами у справі.
Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦПК України у рішенні суду про встановлення факту повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.
Факт про встановлення якого просить заявниця, дасть їй підстави для отримання паспорту громадянина України та реалізації своїх конституційних прав і свобод як громадянки України в майбутньому.
Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає заяву підставною та такою, що підлягає до задоволення.
Керуючись ст. 10,12,81,89,258-259, 263-265,293,294,315 ч.2,319 ЦПК України, суд,-
у х в а л и в:
заяву задовольнити.
Встановити факт постіного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Апеляційна скарга на рішення подається протягом тридцяти днів з моменту проголошення до Львівського апеляційного суду.
Заявниця: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП – НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .
Заінтересована особа: Західне міжрегіональне управління державної міграційної служби, код ЄДРПОУ – 45870769, юридична адреса: 79007, м. Львів, вул.Січових Стрільців,11.
Повний текст рішення складено 12.06.2026.
Суддя | | П.  С.  Невойт