Справа № 204/8191/26 
Провадження № 2/204/4901/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2026 року   м. Дніпро

Чечелівський районний суд міста Дніпра у складі:
головуючого – судді     Черкез Д.Л., 
за участю секретаря судового засідання  Ярошенко А.С.,
позивача ОСОБА_1 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

06 липня 2026 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою, в якій просила стягнути з відповідача  ОСОБА_2 на її користь аліменти на її утримання як повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, у розмірі однієї четвертої (1/4) частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно. В обґрунтування позову вказує на те, що позивач є дочкою відповідача ОСОБА_2 . Зазначає, що вона є повнолітньою особою та продовжує навчання на денній формі навчання у Національному юридичному університеті імені Ярослава Мудрого. У зв`язку з навчанням позивач не має можливості забезпечувати себе самостійно в повному обсязі, потребує матеріальної допомоги та несе витрати на оплату навчання, проживання, харчування, проїзд та інші необхідні витрати, а відповідач має можливість її надавати, оскільки є працездатною особою та має офіційне місце роботи. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання позивача не надає після виповнення 18 років. У зв`язку з чим позивач змушена звернутися до суду за захистом свого права на належне утримання як дочки, яка продовжує навчання.
27 липня 2026 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог у заявленому обсязі з огляду на наступне. Як зазначив відповідач, відповідно до довідки № 113 від 07 жовтня 2025 року, виданою Національним юридичним університетом імені Ярослава Мудрого, позивач з 01 вересня 2024 року є студенткою другого курсу першого рівня вищої освіти факультету міжнародного та європейського права денної форми навчання. Водночас звертає увагу суду, що на дату подання позовної заяви вказана довідка була видана майже 9 місяців тому і підтверджує статус позивача лише станом на жовтень 2025 року. Разом з тим, відповідачу достеменно відомо, що позивач навчається дистанційно (онлайн, з дому), тобто впродовж навчального семестру та складання іспитів не перебуває безпосередньо у навчальному закладі, а знаходиться по місцю проживання у м. Дніпро. Додатковим підтвердженням дистанційного (онлайн) освітнього процесу позивача у ВНЗ є відсутність в позовній заяві та додатках до неї будь-яких доказів понесення позивачем витрат на харчування, проїзд, проживання, придбання підручників тощо. За таких обставин, як зазначив відповідач, позивач не потребує витрат на проїзд до навчального закладу, харчування поза місцем проживання, а також у зв`язку із цим у позивача відсутні витрати на проживання у місті здобуття освіти. Щодо свого матеріального становища зазначив, що з 2009 року перебуває у шлюбі з ОСОБА_3 та має на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 Крім того, відповідач має літніх батьків, які є непрацездатними пенсіонерами: мати - 77 років, батьку – 68 років . Водночас відповідач зазначив, що його сукупний дохід за 2025 рік склав 99 077,93 грн., а сукупний дохід дружини відповідача ( ОСОБА_3 ) за період з 2022 - 2026 роки склав 0,00 грн. Відповідач самотужки забезпечує свою сім`ю (включно з неповнолітньою дитиною), дружина відповідача є домогосподаркою, не працює, займається вихованням доньки. Враховуючи середньомісячний дохід відповідача у розмірі 7 237,50 грн., вбачається, що сім`я відповідача живе нижче сукупного прожиткового мінімуму на своїх утриманців, що робить неможливим надання відповідачем матеріальної допомоги позивачу. Додатково вказав про наявну заборгованість за споживчими кредитами у банках, яка становить 77 998,62 грн., що є величезним фінансовим навантаженням на відповідача. Щодо обов`язку матері позивача брати участь в її утриманні звернув увагу на те, що позовна заява не містить жодних відомостей про матеріальне становище матері позивача, її дохід, майновий стан або фактичну участь у витратах на навчання й утримання доньки. Крім наведеного зазначив, що стан здоров`я відповідача не дозволяє останньому вести повноцінний спосіб життя, в повному обсязі матеріально забезпечувати свою сім`ю разом з неповнолітньою дитиною та свою повнолітню дитину, якою є позивач. На думку відповідача позивач не надав до суду будь-яких доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про наявність у неї потреби в матеріальній допомозі саме у зв`язку з навчанням (понесення витрат на харчування, проїзд, проживання, придбання підручників тощо). У зв`язку з викладеним просив відмовити позивачу у задоволенні позову (а.с. 37-40).
17 серпня 2026 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено наступне. Позивач не заперечує, що при вирішенні питання про розмір аліментів суд має врахувати всі істотні обставини, у тому числі матеріальне та сімейне становище обох сторін. Разом з тим наведені відповідачем обставини про відсутність витрат на проживання, проїзд до навчального закладу та підручники не можуть автоматично свідчити про відсутність у позивача права на утримання та потреби в матеріальній допомозі. При цьому, як зазначив позивач, у відзиві відповідач обґрунтовано звертає увагу на те, що первинна довідка про навчання була видана 07 жовтня 2025 року та підтверджувала статус позивача станом на відповідну дату. Позивач визнає, що на момент подання позову ця довідка вже не була актуальною, у зв`язку з чим остання отримала актуальну довідку з навчального закладу, яка підтверджує, що на момент подання відповіді на відзив позивач продовжує навчання у Національному юридичному університеті імені Ярослава Мудрого. Щодо дистанційного формату навчання та потреби позивача у матеріальній допомозі зазначає, що дистанційна форма навчання не означає відсутності витрат, пов`язаних із навчанням. Для участі в заняттях, виконання навчальних завдань та підготовки до іспитів позивач використовує мережу Інтернет, електронні пристрої та онлайн-платформи. Крім того, позивач має витрати на транспорт та додаткові заняття з репетитором, пов`язані з навчанням. Відповідні витрати підтверджуються доданими документами та свідчать про наявність у позивача фактичних потреб, незважаючи на дистанційний формат навчання. Позивач також вказав, що має постійні та періодичні витрати, зокрема на: харчування; транспорт; доступ до мережі Інтернет; засоби особистої гігієни; лікарські засоби; стоматологічну допомогу; одяг та взуття; засоби та пристрої, необхідні для навчання; додаткові заняття та підготовку до іспитів; інші повсякденні потреби. З урахуванням викладеного позивач звернулася до суду саме тому, що не має можливості повністю забезпечувати свої потреби самостійно. Щодо можливості матері позивача брати участь у її утриманні зазначила, що мати надає позивачу матеріальну допомогу, однак така допомога не є достатнім джерелом забезпечення всіх потреб позивача. Щодо твердження відповідача про покладення на нього «всього тягаря» утримання вказала на те, що позовні вимоги обґрунтовані не лише матеріальним становищем відповідача, а сукупністю обставин, зокрема продовженням позивачем навчання, необхідністю матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням, наявністю повсякденних та навчальних витрат та неможливістю самостійно забезпечувати всі свої потреби в повному обсязі. Окремо позивач зазначив, що наявність у відповідача неповнолітньої дитини є обставиною, яку суд може врахувати при визначенні розміру аліментів, але вона сама по собі не припиняє права повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, на утримання за наявності передбачених статтею 199 СК України умов. Крім того, відповідач не обґрунтував, чому саме кредитні зобов`язання мають стати наслідком повної неможливості виконання передбаченого законом обов`язку щодо утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання. Кредитні договори є зобов`язаннями, які відповідач добровільно прийняв на себе, і сам факт їх існування не може автоматично усунути передбачений законом обов`язок батьків щодо утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. При цьому позивач не просить суд ігнорувати матеріальне становище відповідача, а навпаки, просить суд оцінити його у сукупності з усіма іншими обставинами справи та визначити такий розмір аліментів, який відповідає фактичним можливостям відповідача. Крім наведеного, щодо посилання відповідача на утримання його батьків позивач зазначив, що сам факт досягнення батьками відповідача певного віку та наявності у них статусу пенсіонерів не підтверджує автоматично фактичне здійснення відповідачем їхнього матеріального утримання та конкретний розмір таких витрат. У наданих до відзиву матеріалах, наскільки вбачається з їх змісту, відсутні докази регулярного матеріального утримання відповідачем своїх батьків, зокрема документи про систематичні грошові перекази, оплату їхніх витрат, лікування, проживання або інші аналогічні витрати. Щодо стану здоров`я відповідача та його посилань на обмеження працездатності позивач зазначив, що не заперечує наявності у відповідача захворювань, однак вважає, що суд має оцінювати не лише медичні документи, а й фактичний спосіб життя, фізичну активність та функціональні можливості відповідача. Крім того, при подачі відповіді на відзив позивач одночасно надала до суду клопотання про поновлення строку для подання відповіді на відзив, в якому зазначила, що пропуск встановленого судом строку не був умисним та не мав на меті затягування розгляду справи. На підставі викладеного просила поновити строк для подання відповіді на відзив, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі (а.с. 89-95).
27 серпня 2026 року від відповідача до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначено, що позивачем не доведено наявність саме потреби в матеріальній допомозі у зв`язку з навчанням. Надані документи щодо оплати доступу до мережі Інтернет, придбання планшета та онлайн-курсів не підтверджують системної та постійної потреби позивача в матеріальній допомозі, а також не є доказами витрат на харчування, проїзд, проживання чи підручники. Відповідач також зазначив, що платіж за онлайн-курси не підтверджує його зв`язок із навчанням позивача, а скріншоти участі в заняттях підтверджують лише факт навчання, який відповідач не заперечує. Крім того, зазначені докази подані позивачем разом із відповіддю на відзив, а не разом із позовною заявою, без письмового обґрунтування причин пропуску строку їх подання, передбаченого статтею 83 ЦПК України. Щодо стану здоров`я відповідач вказав, що особисті спостереження позивача та відомості про фізичну активність відповідача у 2023–2024 роках не спростовують документально підтверджений стан його здоров`я не є доказом стабільної, постійної спроможності відповідача виконувати фізично важку чи додаткову оплачувану роботу на регулярній основі. Щодо матеріального становища відповідач зазначив, що його доходи підтверджені довідками ОК-7, а припущення позивача щодо можливих незадекларованих доходів не можуть бути підставою для висновків суду. Також відповідач просив врахувати наявність у нього непрацездатних батьків при визначенні розміру аліментів (а.с. 105-108).
Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити в повному обсязі.
Відповідач в судове не з`явився, надав до суду заяву в якій просив розглянути справу без його участі та відмовити у задоволенні позову з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву та запереченнях на відповідь на відзив.
Вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Дніпропетровську, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим повторно 09 травня 2025 року Чечелівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 89 (а.с. 4). У вказаному свідоцтві про народження батьками дитини зазначені: батько – відповідач ОСОБА_2 , мати – ОСОБА_5 .
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_1 виповнилось 18 років.
При цьому, з довідки № 576 від 29 липня 2026 року, виданої факультетом міжнародного та європейського права Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого, вбачається, що  ОСОБА_1 є студенткою 07мп-24-05а групи 3 курсу першого (бакалаврського) рівня вищої освіти факультету міжнародного та європейського права Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого за спеціальністю 293 «Міжнародне право». Зарахована наказом ректора № 471-С від 16 серпня 2024 року. Нормативний термін навчання становить: 01 вересня 2024 року - 30 червня 2028 року. Форма фінансування: за рахунок коштів фізичних та юридичних осіб. Форма навчання: денна (а.с. 88).
У зв`язку з цим, 06 липня 2026 року позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача про стягнення аліментів на її утримання як повнолітньої дочки, яка продовжує навчання та потребує матеріальної допомоги, а відповідач не приймає участі у витратах на утримання дочки.
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Відповідно до ч. 2 ст. 199 СК України право на утримання припиняється у разі припинення навчання.
Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Тобто наявність у батька можливості надавати матеріальну допомогу дитині, що продовжує навчання у сукупності з іншими обставинами є вирішальною підставою для стягнення з батька аліментів на утримання дитини, що продовжує навчання після досягнення вісімнадцятирічного віку.
З пояснень позивача, наданих у судовому засіданні, судом встановлено, що на теперішній час ОСОБА_6 навчається у Національному юридичному університеті імені Ярослава Мудрого на факультеті міжнародного та європейського права за спеціальністю 293 «Міжнародне право» за денною формою навчання дистанційно та у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги.
Заперечуючи проти позову, відповідач посилався на те, що позивач навчається дистанційно (онлайн, з дому), тобто впродовж навчального семестру та складання іспитів не перебуває безпосередньо у навчальному закладі, а знаходиться за місцем проживання у м. Дніпро. 
Такі твердження суд відхиляє, оскільки сама по собі дистанційна форма навчання не свідчить про відсутність у повнолітньої дитини потреби у матеріальній допомозі та не позбавляє її права на утримання, оскільки для навчання повнолітньої ОСОБА_1 необхідно нести витрати на приладдя для дистанційного навчання, канцелярські товари, підручники, харчування та інше.
Разом з тим, обов`язок батьків щодо утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, виникає незалежно від форми навчання.
Відповідно до ч. 1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 
стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 
стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 
наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;
наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;
доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;
інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. 
Позивач у позовній заяві просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на її утримання як повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно.
Вирішуючи питання про розмір стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , суд враховує також, що відповідач, окрім позивача, має на утриманні ще одну дитину: малолітню дочку – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим 17 березня 2015 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 375 (а.с. 65). У вказаному свідоцтві про народження батьками дитини зазначені: батько – відповідач ОСОБА_2 , мати – ОСОБА_3 .
При цьому, з матір`ю малолітньої ОСОБА_4 -  ОСОБА_3  відповідач перебуває в зареєстрованому шлюбі з 19 вересня 2009 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 , виданим 19 вересня 2009 року Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 613 (а.с. 66).  
В обгрунтування своїх заперечень відповідач зазначив, що стан його здоров`я не дозволяє останньому вести повноцінний спосіб життя, в повному обсязі матеріально забезпечувати свою сім`ю разом з неповнолітньою дитиною та свою повнолітню дитину, якою є позивач.
Так, судом встановлено, що відповідно до військово-облікового документу № 260820221425310600019 від 24 травня 2024 року, згідно рішення військово-лікарської комісії за результатами медичного огляду ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , визнано непридатним до військової служби з виключеням з військового обліку на підставі статті 64а, 38б, 23б Графи III Розкладу хвороб (а.с. 42).
Згідно консультативного висновку кардіолога № АК225693 від 09 січня 2025 року, виданого Державною установою «Інститут серця МОЗ України», ОСОБА_2 встановлено наступний діагноз: «Міокардіофіброз. Часта шлуночкова (10208) екстрасистолічна аритмія (по даним моніторування ЕКГ (25 жовтня 2024 року). СН стадія С, зі збереженою фракцією викиду лівого шлуночка (ФВ 53%), ХСН I» (а.с. 70).
Щодо матеріального становища відповідача судом враховується наявність офіційного систематичного доходу у відповідача, що підтверджується довідкою форми ОК-7, сформованою 20 липня 2026 року, відповідно до якої за останні 3 роки (2024-2026) відповідач має офіційний дохід: 96 274,99 грн. (2024 рік), 99 077,93 грн. (2025 рік) та 43 425,00 грн. (з січня по червень 2026 року включно) (а.с. 46-47).
Враховуючи, що відповідач перебуває у працездатному віці та отримує постійний офіційний дохід, суд вважає, що він спроможний надавати аліменти на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання.
Разом з тим, суд відхиляє посилання відповідача на наявність у нього заборгованості за споживчими кредитами у банківських установах, оскільки сам по собі факт наявності кредитних зобов`язань не свідчить про неможливість відповідача виконувати передбачений законом обов`язок щодо утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, та не звільняє його від такого обов`язку.
Надаючи оцінку доводам відповідача про те, що його дружина не працює та не має офіційного доходу, суд оцінює їх критично та відхиляє, оскільки відсутність у дружини відповідача доходу не свідчить про неможливість відповідача надавати матеріальну допомогу повнолітній дочці.
Щодо твердження відповідача про наявність у нього непрацездатних батьків як на обставину, що впливає на його можливість надавати матеріальну допомогу позивачу, суд зазначає наступне.
Дійсно, відповідно до положень статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, наявність у платника аліментів непрацездатних батьків. 
Разом з тим, сам по собі факт досягнення батьками відповідача пенсійного віку не підтверджує факту їх перебування на утриманні відповідача.
Відповідачем не надано належних та допустимих доказів того, що його батьки перебувають на його утриманні, а також доказів здійснення ним регулярної матеріальної допомоги батькам, несення витрат на їх лікування, проживання, харчування чи інших витрат, пов`язаних з їх утриманням. 
При цьому, статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. 
Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
За таких обставин суд зазначає, що наведений факт не може бути підставою для її врахування як такої, що істотно впливає на матеріальне становище відповідача.
Таким чином, наведені відповідачем обставини щодо наявності кредитних зобов`язань, відсутності доходу у його дружини та наявності непрацездатних батьків не підтверджують неможливості відповідача надавати матеріальну допомогу повнолітній дочці, яка продовжує навчання, а тому не можуть бути підставою для повної відмови у задоволенні позовних вимог.
Разом з тим, з урахуванням матеріального стану відповідача, його стану здоров`я, а також враховуючи факт перебування на його утриманні іншої неповнолітньої дитини, та наявність непрацездатних батьків, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. При визначенні розміру аліментів суд також враховує потреби позивача, яка продовжує навчання та потребує матеріальної допомоги, а також обов`язок обох батьків брати участь у її утриманні.
За таких обставин суд вважає, що об`єктивним, необхідним, достатнім та справедливим розміром аліментів на утримання позивача є 1/6 частина з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно.
На переконання суду, визначення аліментів у такому розмірі забезпечить належну участь відповідача в утриманні повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, та водночас відповідатиме його матеріальному і сімейному стану, зокрема враховуватиме наявність у нього обов`язку утримувати іншу неповнолітню дитину.
Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Оцінюючи у сукупності усі інші аргументи сторін, наведені ними в обґрунтування своїх вимог або заперечень, суд до уваги їх не бере, оскільки вони не відносяться до предмета спору та є явно необґрунтованими.
Підсумовуючи наведене та той факт, що кожен з батьків повинен виконувати свій обов`язок з утримання дитини належним чином та у рівній мірі нести витрати на дитину, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягнення з 06 липня 2026 року, тобто з моменту звернення позивача до суду, і до закінчення навчання, але не довше ніж до досягнення нею двадцяти трьох років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 , що на думку суду буде достатнім та справедливим розміром стягнення аліментів з урахуванням встановлених обставин у справі, а отже позовні вимоги  ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.
Згідно ст. 430 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.
Враховуючи, що позовні вимоги задоволенні частково, а позивача при подачі позову було звільнено від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», то у відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 1 064,96 грн. (0,8 ставки судового збору у зв`яжу зі зверненням до суду через електронний суд).
На підставі ст.ст. 80, 81, 181, 182, 191, 199, 200 СК України, керуючись ст.ст. 2, 4, 81, 82, 133, 141, 142, 259, 263-265, 268, 272, 273, 430 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В: 

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів – задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (РНОКПП – НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (РНОКПП – НОМЕР_5 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) аліменти на її утримання як повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, у розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 06 липня 2026 року і до закінчення навчання, але не довше ніж до досягнення нею двадцяти трьох років, тобто до  ІНФОРМАЦІЯ_2 , допустивши негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (РНОКПП – НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 1 064,96 грн. (одна тисяча шістдесят чотири гривні, 96 копійок) на користь держави.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення. 

Суддя          Д.Л. Черкез