ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 серпня 2026 року | справа № 380/13785/26
Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Грень Н.М., розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправною відмови, зобов`язання вчинити дії, -
у с т а н о в и в :
ОСОБА_1 звернувся в Львівський окружний адміністративний суд з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, в якій просить:
- Визнати протиправною та скасувати відмову Комісії Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України з реалізації виплати одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах, оформлену офіційним листом-відповіддю № 50/14/2-Ш-145 від 25 червня 2026 року, щодо нарахування та виплати старшому сержанту ОСОБА_1 одноразової грошової винагороди (мотиваційної винагороди) у повному фіксованому розмірі 1 000 000 гривень відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року №153.
-Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України (місцезнаходження: АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити старшому сержанту ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) одноразову грошову винагороду (мотиваційну винагороду) за тривалість проходження служби в бойових умовах у повному фіксованому розмірі 1 000 000 (один мільйон) гривень відповідно до абзацу другого пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року №153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану», з одночасним обов`язковим нарахуванням та виплатою повної грошової компенсації сум податку на доходи фізичних осіб (ПДФО) відповідно до пункту 168.5 статті 168 Податкового кодексу України та Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що проходить військову службу за контрактом у складі Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України з 23 квітня 2019 року. На дату укладення контракту та зарахування до списків особового складу позивачу виповнилося повних 20 років (народився ІНФОРМАЦІЯ_1 ). Позивач продовжує безперервно нести військову службу під час дії воєнного стану, є учасником бойових дій та брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, загальною тривалістю 284 доби, виконуючи обов`язки на передових позиціях (зокрема у районі населеного пункту Роботине Запорізької області та у прикордонних районах Сумської області й міста Суджа), де зазнав бойового травмування під час виконання бойового завдання. 05 червня 2026 року позивач звернувся до командира Військової частини НОМЕР_1 з рапортом про нарахування та виплату одноразової винагороди у розмірі 1 000 000 гривень на підставі Постанови Кабінету Міністрів України № 153 від 11 лютого 2025 року. Листом-відповіддю відповідача № 50/14/2-Ш-145 від 25 червня 2026 року позивачу відмовлено у здійсненні зазначеної виплати у зв`язку з тим, що контракт про проходження військової служби він уклав 23 квітня 2019 року, тобто до введення воєнного стану Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64. Позивач вважає таке рішення Комісії протиправним, формальним та дискримінаційним, оскільки він у повному обсязі відповідає встановленим віковим критеріям (до 25 років на момент прийняття на військову службу за контрактом) та вимогам щодо тривалості участі у бойових діях у період воєнного стану (понад 6 місяців), у зв`язку з чим звернувся за судовим захистом. Просить позов задовольнити повністю.
Ухвалою судді від 06.07.2026 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Від позивача на адресу суду надійшло клопотання про долучення письмових доказів (вх.№60130 від 08.07.2026).
Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх.№63053 від 17.07.2026), у якому заперечив проти задоволення позовних вимог. Свою позицію мотивував тим, що відповідно до абзацу другого пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року № 153 право на одноразову грошову винагороду мають особи рядового, сержантського і старшинського складу, які до набрання чинності цією постановою у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу саме під час воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64. Позивач же був зарахований до списків особового складу 23 квітня 2019 року, тобто майже за три роки до запровадження воєнного стану, а новий контракт після 24 лютого 2022 року не укладався. Відповідач вважає, що умова щодо моменту прийняття на службу під час воєнного стану є імперативною та обов`язковою, а тому рішення Комісії про відмову у виплаті є законним та обґрунтованим. Додатково зазначив про передчасність вимоги щодо обов`язку компенсації сум податку на доходи фізичних осіб, оскільки такий механізм реалізується автоматично в силу положень Порядку № 44. Просить відмовити у задоволенні позову повністю.
Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується паспортом громадянина України № НОМЕР_4 та військовим квитком серії НОМЕР_5 . 
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України № 88 від 23 квітня 2019 року позивача зараховано до списків особового складу частини у зв`язку з прийняттям на військову службу за контрактом у віці 20 років.
Позивач є ветераном війни – учасником бойових дій, що посвідчується посвідченням серії НОМЕР_6 від 16 липня 2020 року. 
Під час дії правового режиму воєнного стану позивач безперервно продовжує проходити військову службу за контрактом у лавах Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на посаді стрільця 3-го відділення 1-го стрілецького взводу стрілецької роти (резервної).
Відповідно до Довідки Військової частини НОМЕР_1 № 174 від 11 червня 2026 року старший сержант ОСОБА_1 брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, у періоди з 07.03.2024 по 14.06.2024 (с. Роботине Пологівського району Запорізької області) та з 12.12.2024 по 13.06.2025 (Юнаківська СТГР Сумського району Сумської області), загальною тривалістю 284 доби.
Згідно з Довідкою про обставини травми № 35 від 11 червня 2026 року, Первинною медичною карткою (Форма № 100) № 1538 від 10 березня 2025 року та Довідкою позаштатної гарнізонної ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_2 (в/ч НОМЕР_7 ) № 857 від 16 червня 2026 року позивач під час виконання бойового завдання 10 березня 2025 року в районі м. Суджа зазнав бойового травмування (акубаротравми), безпосередньо пов`язаного із захистом Батьківщини.
05 червня 2026 року старший сержант ОСОБА_1 звернувся до командира Військової частини НОМЕР_1 із рапортом (вх. № Ш-165 від 09.06.2026), у якому просив нарахувати та виплатити йому одноразову грошову винагороду у розмірі 1 000 000 гривень згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року № 153.
Листом-відповіддю Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України № 50/14/2-Ш-145 від 25 червня 2026 року позивачу повідомлено, що Комісія військової частини з реалізації виплати одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах відмовила йому у виплаті вказаної винагороди у зв`язку з тим, що контракт про проходження військової служби було укладено 23 квітня 2019 року, тобто позивач не був прийнятий на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64.
Позивач, уважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування і невиплати йому одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах відповідно до пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 № 153, звернувся до суду з цим позовом.
При вирішенні спору суд керувався таким.
Частиною 2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст.17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України. Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб.
У подальшому, Указами Президента України воєнний стан неодноразово продовжувався. Станом на дату розгляду справи воєнний стан в Україні триває.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-ХІІ), норми якого суд застосовує в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин.
За змістом ч.ч.1, 3 ст.1 цього Закону, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Частиною 6 ст.2 Закону №2232-XII визначені види військової служби, зокрема, строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також інші види.
Виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (ч.14 ст.2 Закону №2232-XII).
Відповідно до ч.1 ст.4 Закону 2232-ХІІ, Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом: призову (направлення) громадян України на військову службу; прийняття громадян України на військову службу за контрактом.
Згідно з ч.1 ст.9 Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року №2011-XII (далі - Закон №2011-XII), держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення (ч.2 ст.9 Закону №2011-XII).
Частиною 4 ст.9 Закону №2011-XII передбачено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
11.02.2025 Кабінет Міністрів України прийняв постанову №153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану», пунктом 2 якої затверджений Порядок реалізації експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану та форму контракту про проходження громадянами України віком від 18 до 25 років військової служби у Збройних Силах України, Національній гвардії України та Державній прикордонній службі України на посадах осіб рядового складу (далі - Постанова №153).
Пунктом 3 цієї Постанови установлено, що учасникам експериментального проекту є, зокрема: громадяни України віком від 18 до 25 років, які приймаються на військову службу за контрактом до Збройних Сил, Національної гвардії або Державної прикордонної служби на посади рядового складу.
Відповідно до п.4 Постанови №153 установлено, що:
- громадянам України з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, які до набрання чинності цією постановою у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 р. № 64, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про ведення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 р. №2102-IX, проходять військову службу та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора (далі - бойові дії в районах ведення воєнних (бойових) дій), строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, виплачується одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах (далі - винагорода) у розмірі 1 млн. гривень;
військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, винагорода виплачується пропорційно часу проходження військової служби із розрахунку 1/6 від 1 млн. гривень за кожні 30 днів безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (сумарно обчислених);
військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою у зв`язку із наявністю у них захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни, або їх перебуванням та звільненням з полону (крім тих, які добровільно здалися в полон) винагорода виплачується в повному обсязі;
військовослужбовцям, зазначеним в абзацах другому та третьому цього пункту у разі, коли вони притягувалися до кримінальної відповідальності, два або більше разів притягувалися до адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення або на підставі письмового наказу до дисциплінарної відповідальності за порушення військової дисципліни, які враховуються для оцінки стану дисципліни і строк дії дисциплінарних стягнень за які не закінчився, винагорода не виплачується;
виплата винагороди здійснюється також військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які відповідають вимогам щодо виплати винагороди, зазначеним в абзаці другому цього пункту, та: були прийняті на військову службу за контрактом під час воєнного стану, з числа осіб, які проходили строкову військову службу; проходили військову службу і були атестовані до присвоєння первинного офіцерського звання офіцерського складу «молодший лейтенант»; проходили військову службу, мали спеціальні звання або класні чини та були переатестовані до присвоєння офіцерського звання.
Спірним питанням у межах розгляду цієї справи є право позивача на отримання грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн. грн, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 року №153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану».
Виходячи зі змісту наведених правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, слідує висновок, що абз.2 п.4 Постанови №153 пов`язує право на отримання одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах із сукупністю таких юридичних фактів: належність військовослужбовця до осіб рядового, сержантського або старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань або правоохоронних органів спеціального призначення; вік до 25 років на момент прийняття або призову на військову службу під час воєнного стану; проходження військової служби станом на дату набрання чинності Постановою №153 (13.02.2025 року); безпосередня участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій; відсутність випадків притягнення до кримінальної відповідальності, дворазового або більшого притягнення до адміністративної відповідальності за військові адміністративні правопорушення чи дисциплінарних стягнень за порушення військової дисципліни, які враховуються для оцінки стану дисципліни і строк дії яких не закінчився.
При цьому, розмір виплати залежить від тривалості безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій станом на 13.02.2025 року.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам сторін, суд зазначає таке.
Як слідує з матеріалів справи, ОСОБА_1 був прийнятий на військову службу за контрактом 23 квітня 2019 року у віці 20 років, тобто до досягнення 25-річного віку.
Із введенням з 24 лютого 2022 року воєнного стану позивач безперервно продовжує проходити військову службу у складі Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України та брав безпосередню участь у бойових діях на лінії зіткнення сукупно протягом 284 діб, що істотно перевищує мінімальний шестимісячний поріг (180 діб). 
Станом на 13.02.2025 року, тобто на дату набрання чинності Постановою №153, та станом на дату ухвалення цього рішення, позивач продовжує проходити військову службу у Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України.
За позивачем не обліковано випадків притягнення до кримінальної відповідальності, до адміністративної відповідальності за військові адміністративні правопорушення, дисциплінарних стягнень за порушення військової дисципліни, які враховуються для оцінки стану дисципліни і строк дії яких не закінчився.
Суд відхиляє посилання відповідача на те, що позивач не підпадає під дію абз.2 п.4 Постанови №153 на тій лише підставі, що контракт про проходження військової служби укладений ним 23.04.2019 року, тобто до запровадження в Україні воєнного стану. Положення абз.2 п.4 Постанови №153 пов`язує право на отримання винагороди із сукупністю установлених цією нормою юридичних фактів, серед яких визначальними є вік військовослужбовця на момент прийняття або призову на військову службу (до 25 років), факт проходження ним військової служби станом на дату набрання чинності Постановою №153 та тривалість безпосередньої участі у бойових діях.
Згідно з п.2 ч.8 ст.23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» строк контракту, який закінчується в особливий період, продовжується до його закінчення. У зв`язку із запровадженням з 24.02.2022 року в Україні воєнного стану строк дії контракту позивача продовжено до закінчення особливого періоду, що оформлено наказом командира Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України.
Системне тлумачення абз.2 п.4 Постанови №153 у взаємозв`язку з ч.8 ст.23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» дає підстави для висновку, що військовослужбовець, який на момент прийняття на військову службу не досяг 25-річного віку, продовжує проходити військову службу станом на 13.02.2025 року на підставі контракту, дія якого продовжена у зв`язку із запровадженням воєнного стану, та брав безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, не позбавляється можливості претендувати на винагороду на тій лише підставі, що первинне підписання контракту відбулося до 24.02.2022 року.
Інше тлумачення абз.2 п.4 Постанови №153 ставило б у нерівне правове становище військовослужбовців, які на момент прийняття на військову службу не досягли 25-річного віку, продовжують проходити військову службу під час воєнного стану та брали безпосередню участь у бойових діях, виключно за критерієм дати первинного підписання контракту, що не відповідає меті прийняття Постанови №153, спрямованої на підвищення мотивації до проходження військової служби окремими категоріями громадян України під час воєнного стану.
Посилання відповідача на лист Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України є безпідставним, оскільки такі листи не є актами нормативного характеру, а їх зміст не може звужувати коло осіб, що мають право на одноразову грошову винагороду відповідно до п.4 Постанови №153, порівняно з обсягом, визначеним самою Постановою №153.
Згідно з довідкою Військової частини НОМЕР_1 № 174 від 11 червня 2026 року старший сержант ОСОБА_1 брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, у періоди з 07.03.2024 по 14.06.2024 (с. Роботине Пологівського району Запорізької області) та з 12.12.2024 по 13.06.2025 (Юнаківська СТГР Сумського району Сумської області), загальною тривалістю 284 доби.
Тривалість безпосередньої участі позивача у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій станом на 13.02.2025 року досягає шестимісячного строку, встановленого абз.2 п.4 Постанови №153 для виплати винагороди у розмірі 1 млн. гривень. 
Отже, суд зазначає, що позивач повністю відповідає усім критеріям, визначеним абзацом другим пункту 4 Постанови №153, для отримання одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах у повному розмірі - 1 000 000 (один мільйон) гривень. 
Таким чином, шляхом співставлення зібраних по справі доказів, з урахуванням установленого Кодексом адміністративного судочинства України обов`язку доведення правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, суд приходить висновку, що позивач відповідає всім умовам, передбаченим абз.2 п.4 Постанови №153, для отримання одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах у повному розмірі - 1 000 000 (один мільйон) гривень. 
Відтак, бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування і невиплати позивачу одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах відповідно до абз.2 п.4 Постанови №153 у у повному розмірі - 1 000 000 (один мільйон) гривень є протиправною. 
З огляду на наведене та зважаючи на те, що завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішення (вчинення дій) суб`єктом владних повноважень, порушене право позивача у даному випадку підлягає відновленню шляхом зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити старшому сержанту ОСОБА_1 одноразову грошову винагороду (мотиваційну винагороду) за тривалість проходження служби в бойових умовах у повному фіксованому розмірі 1 000 000 (один мільйон) гривень відповідно до абзацу другого пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року №153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану».
Щодо позовної вимоги про одночасне нарахування та виплату грошової компенсації сум податку на доходи фізичних осіб (ПДФО), суд зазначає таке.
Згідно з пунктом 168.5 статті 168 Податкового кодексу України суми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими, особами рядового і начальницького складу, спрямовуються виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів цієї категорії громадян.
Механізм виплати такої компенсації визначено Порядком виплати щомісячної грошової компенсації сум податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44 (далі – Порядок № 44).
Пунктами 3, 4 та 5 Порядку № 44 визначено, що виплата грошової компенсації здійснюється військовими частинами, які нараховують грошове забезпечення, одночасно з його виплатою у розмірі фактично утриманого податку.
Оскільки зазначена компенсація є законодавчо гарантованим імперативним механізмом збереження належного розміру доходу військовослужбовця при отриманні додаткових та одноразових винагород, вимога позивача про нарахування та виплату грошової компенсації сум ПДФО одночасно з виплатою винагороди є обґрунтованою та підлягає задоволенню для забезпечення повного і належного захисту порушеного права.
Будь-яких інших обставин, які б вимагали детальної відповіді або спростування, сторонами у заявах по суті справи не зазначено та з матеріалів справи судом не встановлено.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. А, згідно ч.1 ст.90 цього ж Кодексу, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд висновує, що позов підлягає задоволенню повністю.
Щодо судового збору, то згідно з п.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від його сплати, а відтак розподіл на підставі ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснюється.
Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
у х в а л и в :
1.Позов ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (адреса: АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) про визнання протиправною відмови, зобов`язання вчинити дії – задовольнити повністю.
2. Визнати протиправною та скасувати відмову Комісії Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України з реалізації виплати одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах, оформлену офіційним листом-відповіддю № 50/14/2-Ш-145 від 25 червня 2026 року, щодо нарахування та виплати старшому сержанту ОСОБА_1 одноразової грошової винагороди (мотиваційної винагороди) у повному фіксованому розмірі 1 000 000 гривень відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року №153.
3. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити старшому сержанту ОСОБА_1 одноразову грошову винагороду (мотиваційну винагороду) за тривалість проходження служби в бойових умовах у повному фіксованому розмірі 1 000 000 (один мільйон) гривень відповідно до абзацу другого пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року №153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану», з одночасним обов`язковим нарахуванням та виплатою повної грошової компенсації сум податку на доходи фізичних осіб (ПДФО) відповідно до пункту 168.5 статті 168 Податкового кодексу України та Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44.
4. Судові витрати розподілу не підлягають.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя | Грень Наталія Михайлівна