КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2026 року 
м. Київ
єдиний унікальний номер судової справи 379/2113/25
номер провадження 22-ц/824/8642/2026
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді | Лапчевської О.Ф.,
суддів | Березовенко Р.В., Мостової Г.І.,
за участю секретаря судового засідання | Єфіменко І.О.,
учасники справи: представник відповідача Яндульський Д.В. в режимі відеоконференції,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 
на рішення Таращанського районного суду Київської області від 21 січня 2026 року /суддя Разгуляєва О.В./ 
у справі за позовом ОСОБА_2 до акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживачів, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до АТ КБ «ПриватБанк», у якому просив визнати протиправним та скасувати повідомлення про відмову від підтримання ділових відносин/відмову в обслуговуванні шляхом розірвання ділових відносин/розірвання договору і закриття рахунку від 07.08.2024 №20.1.0.0.0/7-240807/119; визнати протиправним та скасувати рішення від 06.08.2024 про відмову від підтримання ділових/відмову в обслуговуванні шляхом розірвання ділових відносин/розірвання договору; визнати недійсним односторонній правочин про розірвання договору; визнати незаконними дії банку з 06.08.2024 по блокуванню доступу до системи Приват24; зобов`язати банк усунути перешкоди у доступі до послуг шляхом розблокування доступу, відновлення банківських рахунків, зняття обмежень, відновлення доступу до виписок, функцій та сервісів, які були доступні станом на 06.08.2024; стягнути моральну шкоду в розмірі 20 000,00 грн.
Рішенням Таращанського районного суду Київської області від 21 січня 2026 року у задоволенні позовних вимог відмовлено. /т. 3 а.с. 162-170/
Не погоджуючись з вказаним рішенням, апелянт ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.
На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт ОСОБА_2 посилався на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини справи, не надано належної оцінки доказам та неправильно застосовано норми матеріального права. Апелянт зазначає, що суд першої інстанції визнав належним доказом «Висновок НФМ» щодо виявлення «дропів», який є узагальненим списком, сформованим шляхом алгоритмічного рангового аналізу, до якого включено понад 50 осіб, та не містить опису конкретних фінансових операцій позивача, що не відповідає критеріям належності та допустимості доказів. Вказує, що банк не здійснив індивідуальної персоналізованої перевірки позивача, а застосував формальний підхід, що суперечить принципам індивідуалізації, обґрунтованості та пропорційності втручання у права клієнта, передбаченим ст. 9 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» (далі - Закон № 1702-VII). Апелянт посилається на порушення банком порядку розірвання договору, оскільки фактичне припинення обслуговування відбулося 06.08.2024, тоді як лист-повідомлення був направлений лише 07.08.2024, що свідчить про ретроактивність дій банку. Також апелянт зазначає, що судом не враховано наявність у нього офіційного доходу (довідка ОК-5), що спростовує підозри у «дропстві», а також відсутність доказів проведення персоналізованої перевірки. Крім того, апелянт посилається на ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 9, 15, 21 Закону № 1702-VII, ст. 203, 215, 641, 651, 1075 ЦК України, ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», а також на практику Верховного Суду у справах № 757/35987/20-ц, № 761/28762/18, № 910/3245/22, № 910/1555/18, № 910/21320/17, № 910/7161/19.
Відповідач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» через свого представника - Яндульського Д.В. подав пояснення на апеляційну скаргу, в яких просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Зазначав, що банк діяв відповідно до вимог Закону № 1702-VII, Положення про здійснення банками фінансового моніторингу, затвердженого постановою правління Національного банку України від 19.05.2020 № 65, внутрішніх документів банку. Вказував, що за результатами проведеного аналізу фінансових операцій позивача виявлено підозрілу діяльність за ознаками, визначеними ст. 12 Закону № 1702-VII та Додатком 6 до Положення № 65: проведені у незвичний спосіб, без очевидної економічної чи законної мети, не відповідають інформації про заплановану діяльність. Також виявлено індикатори підозрілості згідно з Додатком 20 до Положення № 65: п. 12, 15, 25, 30, 30-2. Зазначав, що Висновок НФМ складено з чітким зазначенням підстав відмови на підставі абз. 3 ч. 1 ст. 15 Закону № 1702-VII, а формування висновку однією службовою запискою для клієнтів, які мають групові ознаки, передбачено внутрішніми документами банку. Внутрішні документи банку з питань фінансового моніторингу є документами з обмеженим доступом. Закон № 1702-VII та Положення № 65 не передбачають попереднього повідомлення клієнта про блокування рахунків.
Апелянт в судове засідання не з`явився, про час та дату судового розгляду повідомлений належним чином, через електронний суд, тому колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за його відсутності у відповідності до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, в режимі відеоконференції, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а судове рішення залишенню без змін на підставі наступного.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 був клієнтом АТ КБ «ПриватБанк» з 2013 року, на його ім`я були відкриті поточні рахунки, зокрема: № НОМЕР_1 (послуга накопичування «Скарбничка»), № НОМЕР_6 (картка для виплат Голд), № НОМЕР_2 (картка для виплат Голд), № НОМЕР_3 (картка для виплат USD), № НОМЕР_4 (картка Універсальна Голд), № НОМЕР_5 (картка Універсальна Голд) та інші.
06 серпня 2024 року АТ КБ «ПриватБанк» складено Висновок НФМ «Розірвання ділових відносин, з клієнтами, за результатами дослідження фінансових операцій по правилу "Виявлення дропів (застосування ЕПЗ в нелегальному гральному бізнесі - Ранговий аналіз" проєкту "Розумний облік" розраховані алерти - UU1994RA. (Дропи - 02.08.2024)». У вказаному висновку зазначено про 71 клієнта, серед яких під № 58 - ОСОБА_2 .
У Висновку НФМ зазначено, що напрямком «Фінансовий моніторинг» проведено заходи первинного фінансового моніторингу та аналіз фінансових операцій клієнтів щодо наявності/відсутності індикаторів підозрілості, за результатами яких виявлено обґрунтовані підозри про здійснення клієнтами операцій з легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансування тероризму, інших злочинів, що є підставою для встановлення клієнту неприйнятно високого ризику ділових відносин (НВР).
Обґрунтування щодо підозр: виявлення фактів багаторазового, у великих обсягах проведення фінансових операцій, щодо яких є підозри у використанні банку для легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, чи вчинення іншого злочину, що стали наслідком невиконання заходів первинного фінансового моніторингу. За результатами дослідження фінансових операцій за правилом "Виявлення дропів (застосування ЄПЗ у нелегальному гральному бізнесі - Ранговий аналіз" проекту "Розумний облік" розраховані алерти - UU1994RA (посилання eantifraud.privatbank.ua). За власним дослідженням діяльності дропів вбачається ефективність сукупності основних показників відповідно до індикаторів, визначених додатком 20 до Постанови 65 для визначення дропів, а саме: кількість транзакцій (індикатор 40), обсяг транзакцій (індикатор 30), швидкість зростання / «пік» зростання (індикатор 25 та індикатор 30).
За результатами дослідження фінансових операцій Клієнтів відповідно інформації з алерту UU1994RA встановлено: мають концентровані кількості операцій зарахування чи списання Р2Р переказів на день; мають ознаки «накопичення» та виведення коштів, отриманих через Р2Р перекази; мають значні обсяги та кількість операцій P2P переказів; мета та суть фінансових операцій незрозуміла; джерела походження коштів не з`ясовано; подальше використання коштів - не відомо; фінансові операції мають транзитний характер. Виходячи з вищезазначеної діяльності, Клієнти підпадають під статус - «Дроп» чи «грошовий мул».
Підставою для встановлення НВР є наявність критерію, визначеного ч. 6 ст. 7 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансування тероризму та фінансування розповсюдження зброї масового знищення» - неможливість банку виконувати визначені Законом обов`язки або мінімізувати виявлені ризики, пов`язані з клієнтом чи фінансовою операцією, та наявність критерію, визначеного пунктом 61 розділу IV Положення № 65 - клієнт (особа), щодо якого у банку за результатами вивчення підозрілої діяльності клієнта є обґрунтовані підозри про здійснення ним операцій з легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансування тероризму, інших злочинів.
Фінансові операції та/або дії клієнта вважаються підозрілими за ознаками, визначеними ст. 12 Закону № 1702-VII та Додатком 6 «Посилені заходи належної перевірки клієнта» Положення № 65, а саме: проведені у незвичний спосіб; немає очевидної економічної чи законної мети; не відповідають інформації щодо запланованої клієнтом діяльності. Також виявлено індикатори підозрілості, визначені Додатком 20 до Положення № 65, зокрема: п. 12 (фінансові операції за рахунок фізичної особи не відповідають ризик-профілю клієнта), п. 15 (операція здійснюється від імені та/або на користь іншої сторони, особа якої не розкрита банку), п. 25 (незвично швидке проходження коштів через рахунок), п. 30 (значні зміни в обсягах операцій), п. 30-2 (нетипова активність).
У зв`язку з наявністю підстав вважати обслуговування зазначеного Клієнта таким, що може нести реальну або потенційну небезпеку використання Банку з метою легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансування тероризму або фінансування розповсюдження зброї масового знищення, за Клієнтом прийнято рішення про встановлення НВР та відмову від підтримки ділових відносин шляхом розірвання ділових відносин, закриття рахунків на підставі абз. 3 ч. 1 ст. 15 Закону № 1702-VII.
07 серпня 2024 року АТ КБ «ПриватБанк» повідомленням № 20.1.0.0.0/7-240807/119 повідомило ОСОБА_2 про прийняття 06.08.2024 рішення про відмову від підтримання ділових відносин/відмову в обслуговуванні шляхом розірвання ділових відносин/розірвання договору у зв`язку з встановленням неприйнятно високого рівня ризику, керуючись вимогами частини першої статті 15 Закону № 1702-VII, Положенням № 65, внутрішніми документами Банку.
06 серпня 2024 року ОСОБА_2 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з заявою про закриття поточних рахунків та платіжною інструкцією на перерахування залишків коштів.
На підтвердження легальності доходів позивачем надано довідку ОК-5 Пенсійного фонду України від 03.12.2025, згідно з якою дохід за 2023 рік складає 397 482,48 грн, за 2024 рік - 415 228,38 грн, та витяг з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості», згідно з яким відомості про притягнення ОСОБА_2 до кримінальної відповідальності відсутні.
Постановляючи оскаржене судове рішення, суд першої інстанції вірно керувався ст. 202, 203, 215, 651, 1075 ЦК України про те, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення вимог, встановлених ст. 203 ЦК України, та що у разі односторонньої відмови від договору, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є розірваним або зміненим; ст. 7, 15, 21 Закону № 1702-VII про те, що суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний застосовувати ризик-орієнтований підхід, встановити неприйнятно високий ризик ділових відносин стосовно клієнтів у разі неможливості виконувати визначені законом обов`язки або мінімізувати виявлені ризики, а також зобов`язаний відмовитися від підтримання ділових відносин у разі встановлення клієнту неприйнятно високого ризику; ст. 4, 76, 77, 81, 89 ЦПК України про обов`язок кожної сторони довести обставини, на які вона посилається, та про оцінку доказів судом.
Судом першої інстанції зроблено вірний висновок про те, що рішення АТ КБ «ПриватБанк» про відмову від підтримання ділових відносин/відмову в обслуговуванні шляхом розірвання ділових відносин/розірвання договору від 06.08.2024, прийняте відносно ОСОБА_2 , є таким, що відповідає приписам законодавства. Суд зазначив, що банк, здійснивши належну перевірку фінансових операцій позивача та виявивши підозрілу діяльність, виконав власний обов`язок суб`єкта фінансового моніторингу та встановив позивачеві неприйнятно високий ризик ділових відносин. Суд відхилив доводи позивача про неналежність та недопустимість Висновку НФМ, оскільки цей доказ відповідає вимогам ст. 77, 78 ЦПК України. Суд також зазначив, що внутрішні документи банку з питань фінансового моніторингу є документами з обмеженим доступом, а Закон № 1702-VII та Положення № 65 не передбачають попереднього повідомлення клієнта про блокування рахунків і розірвання договору.
З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується з огляду на таке.
Відповідно до п.п. 4.4.2. Положення АТ КБ «ПриватБанк» «Про відмову від встановлення (підтримання) ділових відносин/проведення фінансової операції», затвердженого рішенням Правління банку протокол № 66 від 22.09.2022, у кожному випадку висновок складається з чітким зазначенням підстав відмови в підтриманні ділових відносин із клієнтом/обслуговуванні клієнта шляхом розірвання ділових відносин, закриття рахунку (із посиланням на конкретні абзаци, пункти та частини статті 15 Закону № 1702-VII). Висновок за клієнтами, які мають групові ознаки (підстави) для відмови, можуть формуватись однією службовою запискою.
Як вбачається з матеріалів справи, Висновок НФМ від 06.08.2024 складений з чітким зазначенням підстав відмови, а саме: на підставі абзацу 3 ч. 1 ст. 15 Закону № 1702-VII (неприйнятно високий ризик), ознак можливого використання особистих карток/рахунків фізичних осіб, що відкриваються для власних потреб, для проведення операцій, пов`язаних із здійсненням підприємницької та незалежної професійної діяльності; проведення операцій, що мають ознаки схемності та/або які не мають явного економічного змісту/логічних пояснень. Висновок містить посилання на конкретні індикатори підозрілості, визначені Додатком 20 до Положення № 65, та опис загальних рис фінансових операцій клієнтів, включених до висновку (надходження коштів від обмеженого кола осіб, видаткові операції на користь обмеженого кола осіб, нез`ясована мета та суть операцій, транзитний характер тощо). Вказані обставини свідчать про те, що Висновок НФМ містить достатнє обґрунтування підозрілості діяльності позивача, а формування його однією службовою запискою разом з іншими клієнтами, які мають групові ознаки, передбачено внутрішніми документами банку та не свідчить про його неналежність або недопустимість.
Крім того, згідно з ч. 2 ст. 7 Закону № 1702-VII, застосування ризик-орієнтованого підходу здійснюється в порядку, визначеному внутрішніми документами з питань фінансового моніторингу суб`єкта первинного фінансового моніторингу. Банк, застосовуючи ризик-орієнтований підхід, має утримуватися від необґрунтованого застосування де-рискінгу (пункти 34-37 Положення № 65). Критерії ризиків визначаються банком самостійно з урахуванням критеріїв ризиків, встановлених Національним банком України, типологічних досліджень, результатів національної оцінки ризиків (пункти 45, 46 Положення № 65).
Щодо доводів апелянта про те, що банк не здійснив індивідуальної персоналізованої перевірки позивача, колегія суддів зазначає, що як вбачається з Висновку НФМ, банком проведено аналіз фінансових операцій позивача, виявлено обґрунтовані підозри про здійснення ним операцій з легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансування тероризму, інших злочинів. Виявлені індикатори підозрілості (п. 12, 15, 25, 30, 30-2 Додатку 20 до Положення № 65) свідчать про те, що банк здійснив оцінку фінансових операцій саме позивача, а не лише застосував формальний підхід. Наявність у позивача офіційного доходу, підтвердженого довідкою ОК-5, сама по собі не спростовує висновків банку про підозрілість фінансових операцій, оскільки банк виявив конкретні ознаки транзитних операцій, нез`ясованих джерел походження коштів та відсутності економічного змісту.
Щодо доводів апелянта про порушення банком порядку розірвання договору у зв`язку з тим, що фактичне припинення обслуговування відбулося 06.08.2024, а повідомлення направлено 07.08.2024, колегія суддів зазначає, що відповідно до п. 4.10 Порядку відмови від підтримання ділових відносин та закриття рахунків клієнтів Банку, затвердженого рішенням Правління АТ КБ «ПриватБанк» протокол № 23 від 18.05.2021, не пізніше наступного робочого дня за днем прийняття рішення про відмову здійснюється відмова в обслуговуванні клієнта шляхом встановлення обмежень доступу до дистанційних систем обслуговування, на рахунки/платіжні картки клієнта, для унеможливлення здійснення видаткових операцій. З дня встановлення обмеження поточний рахунок/платіжна картка є недіючим через обмеження/блокування видаткових операцій. Таким чином, встановлення обмежень 06.08.2024 та направлення повідомлення 07.08.2024 відповідає внутрішнім процедурам банку та не свідчить про порушення порядку розірвання договору.
Щодо доводів апелянта про те, що внутрішні документи банку з питань фінансового моніторингу є документами з обмеженим доступом і банк не надав їх позивачу, колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 14 Закону № 1702-VII, інформація про здійснення заходів фінансового моніторингу та їх результати є конфіденційною і не підлягає розголошенню. Внутрішні документи банку з питань фінансового моніторингу є документами з обмеженим доступом.
Отже, суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права, зокрема положення Закону № 1702-VII, Положення № 65, ЦК України, які регулюють спірні правовідносини. Банк наділений правом відмовитися від подальших ділових відносин з клієнтом та розірвати відповідний договір в односторонньому порядку у випадку встановлення клієнту неприйнятно високого ризику внаслідок проведення внутрішньої перевірки. При цьому право банку відмовитися від договірних відносин не є абсолютним, а умовним, таким, що залежить від настання визначених законом обставин, тобто лише за умови встановлення клієнту неприйнятно високого ризику внаслідок проведення внутрішньої перевірки. У даній справі банк довів наявність таких обставин.
Щодо посилань апелянта на те, що спірні правовідносини є споживчими та до них підлягають застосуванню норми Закону України «Про захист прав споживачів», колегія суддів зазначає, що відносини у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення регулюються спеціальним Законом № 1702-VII, який має пріоритетне значення у спірних правовідносинах, оскільки спрямований на захист прав та законних інтересів громадян, суспільства і держави, забезпечення національної безпеки. Банк, здійснюючи заходи фінансового моніторингу, діяв не як суб`єкт господарювання, що надає послуги споживачу, а як суб`єкт первинного фінансового моніторингу, на якого покладено обов`язок щодо запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом.
Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та містяться на формальних міркуваннях.
Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 375, 381, 382 ЦПК України, суд, - 

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Таращанського районного суду Київської області від 21 січня 2026 року - залишити без задоволення.
Рішення Таращанського районного суду Київської області від 21 січня 2026 року - залишити без змін.
Постанову суду апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення.
Повний текст постанови складено 09.09.2026 р.

Головуючий: Судді: