ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
26 серпня 2026 року справа №200/9673/25 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Геращенка І.В., суддів Казначеєва Е.Г., Пивовар І.В., розглянув у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22 січня 2026 року у справі № 200/9673/25 (головуючий І інстанції Лазарєв В.В.) за позовом Барської Лілії Петрівни в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

Барська Лілія Петрівна в інтересах ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі – відповідач), в якому просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 24.09.2025 № 204950027356 про відмову в призначенні пенсії за віком;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити з 16.09.2025 пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, врахувавши до страхового стажу періоди трудової діяльності згідно з трудовою книжкою 16.09.1980 серії НОМЕР_1 , а саме: з 20.08.1980 по 11.01.1981; з 02.02.1981 по 11.01.1988; з 12.01.1988 по 27.08.1992; з 28.08.1992 по 16.08.1993; з 18.08.1993 по 01.11.1999.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 22 січня 2026 року позов задоволено частково:
- визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №204950027356 від 24 вересня 2025 року про відмову в призначенні пенсії позивачу;
- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії відповідно до статті 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 16 вересня 2025 року із зарахуванням до страхового стажу періодів роботи з 20.08.1980 року до 11.01.1981 року; з 02.02.1981 року до 28.09.1982 року, з 29.09.1985 року до 11.01.1988 року; з 12.01.1988 року до 27.08.1992 року; з 28.08.1992 року до 16.08.1993 року; з 18.08.1993 року до 31.12.1997 року, з 01.01.1999 року до 01.11.1999 року;
- у задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.
Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду, прийняти нове, яким відмовити у задоволені позову через порушення норм матеріального права.
Апелянт зазначає, що до страхового стажу не зараховано всі періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 16.09.1980:- з 20.08.1980 по 11.01.1981; з 02.02.1981 по 11.01.1988; з 12.01.1988 по 27.08.1992; з 28.08.1992 по 16.08.1993; з 18.08.1993 по 01.11.1999, оскільки на титульній сторінці зазначено не повністю дату народження (лише рік), що порушує вимоги пункту 2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 №162. 
Крім того наявне виправлення в періоді з 11.01.1988 по 27.02.1992, не завірено в установленому порядку, що порушує вимоги пункту 2.5 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 №162. До страхового стажу не зараховано період навчання згідно диплома НОМЕР_3 від 27.06.1989 з 01.091982 по 14.06.1989, оскільки період навчання перетинається з періодами роботи згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 16.09.1980 та перевищує загальновстановлений термін. Даний період необхідно підтвердити первинними документами.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 24.09.2025 № 204950027356 по зверненню від 16.09.2025 ОСОБА_1 , прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону №1058-IV у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.
Згідно записів Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування позивачка має сплату страхових внесків тільки за період з 01.01.1998 по 31.12.1998 рік. Даних щодо стажу за період з 01.01.1999 по 01.11.1999 в реєстрах не значиться. Для підтвердження періоду роботи згідно трудової книжки НОМЕР_2 позивачці необхідно надати довідки або інші підтверджуючі документи. Додаткових документів на підтвердження спірного стажу позивачем не надавалося, тому відсутні підстави зарахування до страхового стажу періодів роботи згідно з трудовою книжкою згідно з трудовою книжкою від 16.09.1980 серії НОМЕР_1 , а саме: з 20.08.1980 по 11.01.1981; з 02.02.1981 по 11.01.1988; з 12.01.1988 по 27.08.1992; з 28.08.1992 по 16.08.1993; з 18.08.1993 по 01.11.1999.
Апеляційним судом витребувано у Донецького окружного адміністративного суду справу, який листом повідомив, що зазначена справа зареєстрована через «ЄСІТС», тому в паперовому вигляді відсутня, електронну картку справи можна отримати, витребував справу з ЦБД КП «Діловодство спеціалізованого суду».
За ч.ч. 1, 4 ст. 18 КАС України у судах функціонує Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система. Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система відповідно до закону забезпечує обмін документами (надсилання та отримання документів) в електронній формі між судами, між судом та учасниками судового процесу, а також фіксування судового процесу і участь учасників судового процесу у судовому засіданні в режимі відеоконференції.
За пп. 15 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України подання, реєстрація, надсилання процесуальних та інших документів, доказів, формування, зберігання та надсилання матеріалів справи здійснюються в паперовій формі (пп. 15.1); розгляд справи у суді здійснюється за матеріалами справи у паперовій формі (пп. 15.3).
Суд проводить розгляд справи за матеріалами судової справи у паперовій або електронній формі в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) (ч. 9 ст. 18 КАС України).
Процесуальні та інші документи і докази в паперовій формі зберігаються в додатку до справи в суді першої інстанції та у разі необхідності можуть бути оглянуті учасниками справи чи судом першої інстанції або витребувані судом апеляційної чи касаційної інстанції після надходження до них відповідної апеляційної чи касаційної скарги (ч. 10 ст. 18 КАС України).
За пп. 5.2 п.5 розділу І Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 17 серпня 2021 року № 1845/0/15-21, електронна копія паперового документа - документ в електронній формі, що містить візуальне подання паперового документа, отримане шляхом сканування (фотографування) паперового документа. Відповідність оригіналу та правовий статус електронної копії паперового документа засвідчуються кваліфікованим електронним підписом особи, що створила таку копію.
Відповідно до ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження. 
Суд апеляційної інстанції заслухав доповідь судді-доповідача, вивчив доводи апеляційної скарги, перевірив їх за матеріалами справи і дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.
16 вересня 2025 року позивач звернулася із заявою про призначення пенсії за віком згідно ст. 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”. 
24 вересня 2025 року рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №204950027356 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно ст. 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” через відсутність страхового стажу.
Цим рішенням до страхового стажу роботи позивача не зараховано всі періоди згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 16.09.1980, оскільки на титульній сторінці зазначено не повністю дату народження (лише рік). Крім того наявне виправлення в періоді з 11.01.1988 по 27.02.1992, не завірено в установленому порядку.
Період навчання згідно диплома НОМЕР_3 від 27.06.1989 з 01.091982 по 14.06.1989 не зараховано до страхового стажу, оскільки період навчання перетинається з періодами роботи згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 16.09.1980 та перевищує загальновстановлений термін.
Відповідно до вказаного рішення ОСОБА_1 має 07 років 09 місяців 26 днів страхового стажу.
З розрахунку стажу вбачається, що при призначанні пенсії позивачу не зараховано до страхового стажу періоди роботи з 20.08.1980 року до 11.01.1981 року; з 02.02.1981 року до 28.09.1982 року, з 29.09.1985 року до 11.01.1988 року; з 12.01.1988 року до 27.08.1992 року; з 28.08.1992 року до 16.08.1993 року; з 18.08.1993 року до 31.12.1997 року, з 01.01.1999 року до 01.11.1999 року. Згідно вказаного розрахунку позивач має 07 років 09 місяців 26 днів страхового стажу.
Апеляційний суд надає правову оцінку спірним правовідносинам та враховує наступне.
За пунктом 1 частини 1 статті 9 Законом України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються у т. ч. пенсія за віком.
Частиною 4 статті 24 Закону № 1058-ІV визначено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
У відповідності до статті 26 Закону № 1058-ІV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
В період з 1 січня 2025 року до 31 грудня 2025 року, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 32 років.
У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 21 до 31 року.
Згідно з ч. 1 статті 44 Закону № 1058-ІV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.
Закон України “Про пенсійне забезпечення” № 1788-XII від 05.11.1991 року (далі – Закон № 1788-XII) відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій. 
Закон спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих. 
Закон гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.
За ст. 56 Закону України № 1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.
Відповідно до статті 62 Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Згідно з пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 року № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
У відповідності до записів у трудовій книжці позивачка працювала з 20.08.1980 року до 11.01.1981 року на посаді вчителя початкових класів СШ № 47; з 02.02.1981 року до 11.01.1988 року на посаді вчителя початкових класів ВШ № 43 м. Єнакієве Донецької області; з 11.01.1988 року до 27.08.1992 року на посаді вихователя Вуглегірської спецшколи-інтернату; з 28.08.1992 року до 16.08.1993 року на посаді педагога-організатора СШ № 2 м. Авдіївки; з 18.08.1993 року до 01.11.1999 року на посадах вчителя початкових класів, вихователя Вуглегірської спецшколи-інтернату для слабозорих дітей.
Всі ці записи про роботу в трудовій книжці позивача внесені на підставі наказів з зазначенням їх номеру та дати, а також засвідчені печаткою.
Суд зазначає, що відповідачем не враховані норми п. 2.3 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствам, установах, організаціях, затверджена 20.06.1974 року ДК СРСР по праці і соціальним питанням, яка діяла на момент заповнення трудової книжки в спірні періоди роботи, заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийому на роботу. Всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, перевід на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні у день звільнення повинні точно відповідати тексту наказу.
Крім того, певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеним у постановах від 24 травня 2018 року у справі № 490/12392/16-а, від 30 вересня 2021 року у справі №300/860/17.
Тобто, належними та допустимими доказами, а саме трудовою книжкою підтверджується, що позивачка має право на зарахування до страхового стажу періодів роботи з 20.08.1980 року до 11.01.1981 року; з 02.02.1981 року до 28.09.1982 року, з 29.09.1985 року до 11.01.1988 року; з 12.01.1988 року до 27.08.1992 року; з 28.08.1992 року до 16.08.1993 року; з 18.08.1993 року до 31.12.1997 року, з 01.01.1999 року до 01.11.1999 року.
Щодо зобов`язання призначити пенсію, суд зазначає наступне.
Відповідно до частин 1, 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункту 4 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України).
У випадку, визначеному пунктом 4 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Аналіз зазначених положень свідчить, що у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками звернення особи, але останнє визнане судом протиправним, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.
Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання суб`єктом звернення усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.
Таким чином, зобов`язання судовим рішенням суб`єкта владних повноважень до вчинення конкретних дій (прийняття конкретних рішень) можливе, за загальним правилом, лише за умови почергового встановлення судом таких обставин:
- позивач на момент звернення до відповідного суб`єкта владних повноважень забезпечив виконання всіх без винятку вимог закону для отримання конкретного рішення;
- зобов`язання суб`єкта владних повноважень розглянути повторно звернення позивача з урахуванням висновків суду є недоцільним (об`єктивно встановлено безальтернативність рішення суб`єкта владних повноважень, яке може бути прийняте за встановлених судом обставин у конкретній справі).
Тобто, критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти при прийнятті рішення на власний розсуд.
Адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, і вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення з урахуванням обставин конкретної справи. Перебирання непритаманних суду повноважень державного органу не відбувається за відсутності обставин для застосування дискреції.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 10.09.2021 по справі № 120/192/20-а.
Враховуючи фактичні обставини даної справи, питання зарахування спірних періодів до страхового стажу позивача не може бути віднесено до дискреційних повноважень органу пенсійного фонду з огляду на приписи чинного пенсійного законодавства.
Проте, до дискреційних повноважень відповідача належить здійснення нового розрахунку стажу позивача з урахуванням спірних періодів та вирішення питання щодо його достатності для призначення пенсії за віком.
Враховуючи наведене, належним захистом порушеного права позивача у цій справі є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву про призначення пенсії із зарахуванням до страхового стажу спірних періодів.
Аналогічні правові висновки щодо належного відновлення порушеного права позивача викладені у постанові Верховного Суду від 22 липня 2025 року № 420/34524/23.
На підставі викладеного, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про:
- визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №204950027356 від 24 вересня 2025 року про відмову в призначенні пенсії позивачу;
- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії відповідно до статті 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 16 вересня 2025 року із зарахуванням до страхового стажу періодів роботи з 20.08.1980 року до 11.01.1981 року; з 02.02.1981 року до 28.09.1982 року, з 29.09.1985 року до 11.01.1988 року; з 12.01.1988 року до 27.08.1992 року; з 28.08.1992 року до 16.08.1993 року; з 18.08.1993 року до 31.12.1997 року, з 01.01.1999 року до 01.11.1999 року.
Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Отже, спір за суттю вимог судом першої інстанції вирішений правильно, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, внаслідок чого відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.
Керуючись ст. ст. 250, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області - залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22 січня 2026 року у справі № 200/9673/25 за позовом Барської Лілії Петрівни в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - залишити без змін.
Повний текст постанови складений 26 серпня 2026 року.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її ухвалення та відповідно до ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.В. Геращенко

Судді: Е.Г. Казначеєв

І. В. Пивовар