Номер провадження 2/754/6293/26
Справа №754/3385/26
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ 
Іменем України

19 серпня 2026 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді    Саламон О.Б.
з участю секретаря    Михайленко Н.О.
представника позивача     ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Деснянська районна в місті Києві державна адміністрація, ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, -
В С Т А Н О В И В :
Позиції учасників справи.
Позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом про визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 , посилаючись на те, що зазначена квартира не приватизована, відповідно до ордеру № 51431 серії Б на жиле приміщення, виданого 10.12.1984 виконавчим комітетом Печерської районної ради народних депутатів м. Києва, ОСОБА_3 разом з сім`єю отримав право на зайняття житлового приміщення. Відповідно до витягу розпорядження Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації «Про зміну договорів найму житлових приміщень мешканців Деснянського району м. Києва» № 560 від 14.10.2013 ОСОБА_2 (позивач) стала наймачем та власником особового рахунку квартири у зв`язку зі смертю свого батька ОСОБА_3 . На даний час зареєстрована вона (позивач), брат та її племінниця, проте остання з 2012 р. в квартирі не проживає без достатніх на це підстав. Їй відомо що у 2015 р. виїхала за кордон на постійне місце проживання. Тимчасова відсутність не звільняє від виконання обов`язків за договором найму, не сплачує плату за користування жилим приміщенням, не несе витрат по утриманню квартири, тому вважається такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Зазначене є порушенням прав позивача, у зв`язку з чим остання вимушена звертатись до суду з вказаним позовом. 
Процесуальні дії та рішення суду.
16 березня 2026 року ухвалою Деснянського районного суду м. Києва прийнято справу до свого провадження, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами та у порядку загального позовного провадження.
Представник позивача в судовому засідання вимоги позову підтримав, просив визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, враховуючи факт відсутності за адресою реєстрації більше 10 років.
Відповідач в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлена належним чином у встановленому законом порядку, при цьому не скористалася правом надання відзиву.
Третя особа - ОСОБА_4 , який є батьком відповідача, надав письмові пояснення, у відповідності до яких зазначив, що підтверджує обставини, викладені в позовній заяві, підтримує їх та просить задовольнити.
Верховний Суд у постанові від 18.03.2021 у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а в даному випадку суду близька за змістом правова позиція, викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б).
Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Оскільки відповідач про розгляд справи повідомлялася належним чином, відзив на позовну заяву не подала та не повідомила причини його неподання, а також те, що сторона позивача не заперечувала щодо розгляду справи в порядку заочного провадження, суд вважає можливим розглянути спір відповідно до ст.ст. 280-282 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення.
Фактичні обставини справи. Позиція суду та оцінки аргументів сторін.
Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд приходить до наступного.
Судом встановлено, що кв. АДРЕСА_2 ві отримувалась відповідно до ордеру № 51431 серії Б на жиле приміщення, виданого 10.12.1984 виконавчим комітетом Печерської районної ради народних депутатів м. Києва, ОСОБА_3 разом з сімєю отримав право на зайняття житлового приміщення.
Відповідно до витягу розпорядження Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації «Про зміну договорів найму житлових приміщень мешканців Деснянського району м. Києва» № 560 від 14.10.2013, ОСОБА_2 (позивач) стала наймачем та власником особового рахунку квартири у зв`язку зі смертю свого батька ОСОБА_3 .
В квартирі зареєстровані: ОСОБА_2 (позивач), ОСОБА_4 (брат позивача, третя особа) та ОСОБА_3 (відповідач, племінниця позивача).
Згідно з Актом, виданим ЖЕД-313, в спірній квартирі з 2012 року  ОСОБА_3 в квартирі не проживає.
Відповідач  ОСОБА_3 тривалий час не проживає в квартирі без достатніх на це підстав, при цьому тимчасова відсутність не звільняє від виконання обов`язків за договором найму, а саме сплати за користування жилим приміщенням, витрат по утриманню квартири, тому вважається такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є не порушним.
Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. 
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.
Як зазначає позивач ні вона ні третя особа не чинили відповідачам перешкод в користуванні спірною квартирою, відповідачі добровільно залишили спірну квартиру, забравши всі свої речі.
Відповідно ст. 71 ЖК України передбачає, що у разі відсутності наймача або членів його сім`ї у житловому приміщенні понад шість місяців, він втрачає право користування ним.
Статтею 72 ЖК України визначено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Згідно зі ст. 107 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.
Відповідно до роз`яснень, викладених в п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 (з наступними змінами) «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України) необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності (перебування у відрядженні; у осіб, які потребують догляду; внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.
Вищевикладені обставини свідчать про те, що відповідач не проживає у квартирі за місцем реєстрації, а отже є підстави для визнання його таким, що втратив право користування квартирою.
Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.
Відповідно до ст. 7 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється за заявою особи, запиту органу реєстрації, остаточного рішення суду, свідоцтва про смерть.
Таким чином, виходячи зі змісту зазначеного закону, прийняте рішення суду відповідно є підставою для зняття цієї особи з реєстрації, тому додатково зобов`язувати реєстраційні органи вчиняти ці дії не має потреби. 
Керуючись ст. ст. 71, 72, 107 ЖК України, ст. ст. 2, 4, 12, 76-81, 89, 133, 141, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд, -
У Х В А Л И В: 

Позов  ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Деснянська районна в місті Києві державна адміністрація, ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, - задовольнити. 
Визнати  ОСОБА_3  такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_2 .
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. 
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня отримання його копії. 
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку. 
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку. 
Рішення може бути оскаржено протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подання безпосередньо до Київського апеляційного суду апеляційної скарги.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не подано.
Позивач -  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .
Відповідач -  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .
Повний текст рішення складено 19.08.2026.
Суддя Деснянського районного суду м. Києва | | О.Б. Саламон