ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33601 , м. Рівне, вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 липня 2026 року   Справа № 906/1547/25 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Поліщук П.Я., суддя Розізнана І.В. ,  суддя Павлюк І.Ю. 

секретар судового засідання Політуча В.В

за участю представників сторін:
позивача - Климчук А.В.,
відповідача - Сіра А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційні скарги фізичної особи-підприємця Гладько Тетяни Анатоліївни на рішення Господарського суду Житомирської області від 04.05.2026 та на додаткове рішення від 26.05.2026 у справі №906/1547/25 (суддя Тимошенко О.М.)

за позовом фізичної особи-підприємця Гладько Тетяни Анатоліївни
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Універмаг "Ювілейний"
про визнання укладеним договору оренди
ВСТАНОВИВ:
1. Короткий зміст позовних вимог
Фізична особа-підприємець Гладько Тетяна Анатоліївна (надалі в тексті – Підприємець) звернулася до Господарського суду Житомирської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Універмаг «Ювілейний» (надалі в тексті – Товариство) про визнання укладеним Договору оренди №17 від 01.10.2024 в частині оренди 51,04 кв.м. торгівельної площі на новий строк. (т.1, а.с. 1-4).
Позовні вимоги грунтуються на тому, що після закінчення Договору оренди №17 укладеного між Підприємцем та Товариством щодо площі приміщення 51,04 кв.м. - 01.12.2025, позивач, як добросовісний орендар, сподівався на укладення договору оренди на новий строк, однак ТОВ Універмаг «Ювілейний», листом №57 від 31.10.25, повідомив ФОП Гладько Т.А. про відмову в укладенні з нею договору оренди на 51,04 кв.м. на новий строк; як наслідок, відповідач не дотримався процедури надання позивачу пропозиції укласти договір оренди приміщення площею 51,04 кв.м. на новий термін.

2. Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення
Рішенням Господарського суду Житомирської області від 04.05.2026 (повний текст якого складено 07.05.2026) у справі №906/1547/25 відмовлено в задоволенні позову. (т.2, а.с.8-9).
Постановляючи рішення господарський суд першої інстанції, приймаючи до уваги фактичні обставини справи, дійшов висновку, що вимоги позивача є необґрунтованими та недоведеними, не відповідають вимогам чинного законодавства, у зв`язку з чим не підлягають задоволенню.
Місцевий господарський суд виснував, що матеріали справи не містять доказів звернення Підприємця до Товариства із пропозицією укласти Договір оренди приміщення на новий строк. Більше того, ТОВ Універмаг «Ювілейний», до закінчення строку дії договору, повідомило позивача про відсутність наміру продовжувати співпрацю, чим висловило своє право власника розпоряджатися своїм майном.
Крім того, Додатковим рішенням від 26.05.2026 у даній справі, суд першої інстанції частково задоволив заяву Товариства про ухвалення додаткового рішення. Присуджено до стягнення з Підприємця на користь Товариства 25 000,00 грн витрат на правничу допомогу. (т.2,а.с. 46-47).
Ухвалюючи додаткове рішення у даній справі, місцевий господарський суд врахував, що представниками відповідача не заявлялось необгрунтованих клопотань, не вчинялись дії, які б перешкоджали вирішенню спору, чи які були зайві, адвокатами надавались необхідні послуги по вивченню матеріалів для підготовки відзиву на позовну заяву. Тому, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат та критерію розумності їх розміру, обсягу наданих доказів, враховуючи обставини справи, складність справи, кількість судових засідань за участю адвоката та реальність об`єму наданих послуг адвокатом, керуючись принципами справедли-вості та пропорційності місцевий суд дійшов висновку, що 25 000,00 грн є співмірними і розумними витратами відповідача на професійну правничу допомогу у цій справі (відзив, заперечення на заяву про зміну предмету позову, участь адвоката в судових засіданнях).

3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.
Не погоджуючись із ухваленим рішенням, Підприємець подала скаргу до Північно-західного апеляційного господарського суду, в якій просить частково скасувати рішення Господарського суду Житомирської області від 04.05.2026 у даній справі та прийняти у відповідній частині нове рішення, яким позов ФОП Гладько Т.А. про визнання укладеним договору оренди між ТОВ «Універмаг «Ювілейний» та ФОП Гладько Т.А. - задоволити. Вирішити питання про розподіл судових витрат (судового збору), понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій. (т.2, а.с.53-60).
На думку Скаржника, рішення суду першої інстанції є необгрунтованим, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи, оскільки судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, що згідно зі статтею 277 ГПК України є підставою для скасування рішення суду
Апелянт вважає, що при винесенні оскаржуваного рішення, судом першої інстанції не враховано наступне : 
- надісланий Товариством Лист №57 від 31.10.2025 сформував у Підприємця обґрунтоване переконання про відсутність наміру Відповідача передавати спірну площу 51,04 кв.м. в оренду, а тому позивач вважає, що звернення про намір укладення договору оренди щодо площі 51,04 кв.м. був би безрезультативним;
- не надано оцінку суперечливій поведінці Товариства, не досліджено вплив такої поведінки на можливість реалізації Підприємцем переважного права, та не враховано економічне та правове значення спірної площі 51,04 кв.м. для Позивача;
- помилково ототожнено відсутність письмового повідомлення орендаря про намір скористатися переважним правом з відсутністю самого порушеного права. Як і помилково ототожнено передбачені договором поняття продовження та переукладання договору, які за своєю правовою природою не є тотожними;
- не надано доказів проведення реорганізації Товариства, що свідчить про фіктивність заявленої підстави про не продовження договору оренди;
- вимоги звільнити приміщення з мотивів його подальшої здачі в оренду, а також публічні пропозиції щодо укладення договору оренди спірної площі, свідчать про відсутність реального наміру використовувати приміщення самостійно.

Водночас, ФОП Гладько Т.А. не погодилася також з додатковим рішенням Господарського суду Житомирської області від 26.05.2026 у даній справі та подала скаргу до суду апеляційної інстанції, в якій просить скасувати додаткове рішення в частині стягнення з Підприємця на користь Товариства 25 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з Позивача на користь Відповідача 10000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. (т.2, а.с.101-110).
На думку Скаржника, при визначенні суми відшкодування, суд першої інстанції мав виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.
Апелянт, враховуючи предмет позову, стверджує, що справа не вимагала дослідження значної кількості різних правових інститутів, складного фактичного складу або значного обсягу доказів, а зводилася до оцінки умов договору оренди, додаткових угод до нього, листування сторін та застосування усталеної практики Верховного Суду щодо переважного права орендаря і правових наслідків припинення орендних відносин .
Підприємець вважає, що спір у даній справі є типовим для відповідної категорії договірних правовідносин, а правові питання, порушені сторонами, не вимагали проведення значного за обсягом правового аналізу чи залучення додаткових джерел права. У зв`язку з цим, заявлений до відшкодування розмір витрат не є співмірним із характером і складністю справи та підлягає зменшенню.
На думку Скаржника, суд першої інстанції зменшив заявлені Відповідачем витрати на правничу допомогу з 36 000,00 грн до 25 000,00 грн, однак не навів належного обґрунтування, чому саме ця сума є розумною та співмірною. Підприємець вважає, що витрати, покладені на Позивача, стосуються стандартних процесуальних дій: підготовки відзиву, заперечень на заяву про зміну предмета позову та участі у судових засіданнях. Сам перелік таких дій не підтверджує їх значної складності або необхідності компенсації у розмірі 25 000,00 грн. Разом з тим, Скаржник стверджує, що позиція Відповідача ґрунтувалася на відомих сторонам обставинах: договорі оренди № 17, додаткових угодах, листі про не продовження оренди та застосуванні статей 764, 777 Цивільного кодексу України і статті 285 Господарського кодексу України. Апелянт звертає увагу суду, що істотної зміни правової позиції Відповідача під час розгляду справи не відбулося, відтак, висновок суду про співмірність 25 000,00 грн витрат є формальним і не відповідає критеріям реальності, необхідності, розумності та пропорційності, передбаченим статтями 126, 129 Господарського процесуального кодексу України. (надалі в тексті – ГПК України).
Апелянт також вважає, що окремої оцінки потребує зміст акту приймання-передачі наданої правничої допомоги від 07.05.2026, у якому в межах одного блоку послуг об`єднано вивчення відповіді на відзив, вивчення заяви про забезпечення позову та підготовку і подання заперечень на заяву про зміну предмета позову із визначенням загального обсягу такої роботи у 4 години та вартості 12 000,00 грн. На думку Підприємця, таке формулювання не дає можливості встановити, який саме час був фактично витрачений на кожну із зазначених дій, а також чи мала кожна з них самостійне процесуальне значення для захисту інтересів Відповідача.
Крім того, Скаржник не погоджується з заявленою сумою 12 000,00 грн за участь у судових засіданнях, оскільки участь представника Відповідача у засіданнях не була пов`язана зі значним обсягом усних пояснень, дослідженням великої кількості доказів, допитом свідків, проведенням експертиз або вирішенням складних процесуальних питань. Крім того, частина засідань мала короткий процесуальний характер і фактично завершувалася відкладенням розгляду справи, тому стягнення повної суми 3000,00 грн за кожне судове засідання без урахування його фактичної тривалості, змісту та процесуального значення не відповідає критеріям розумності та співмірності.
4. Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
15.06.2026 за допомогою підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» від Товариства надійшов відзив, в якому відповідач просить апеляційну скаргу ФОП Гладько Т.А. на рішення Господарського суду Житомирської області від 04.05.2026 по справі № 906/1547/25 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Стягнути з Позивача на користь Відповідача понесені судові витрати. (т.2, а.с.82-89).
На переконання Відповідача, для реалізації переважного права орендаря на укладення договору оренди на новий строк, останнім має бути повідомлено про це наймодавця до спливу строку договору найму у строк, встановлений договором, а якщо він не встановлений договором, - в розумний строк. Відтак, оскільки Позивач не надіслав повідомлення наймодавцю про своє переважне право в розумний строк - до закінчення строку договору найму, він вважається таким, що відмовився від здійснення свого переважного права.
Підприємство стверджує про відсутність суперечливої поведінки у діях Відповідача, звертаючи увагу суду на направлений лист №57 від 31.10.2025 про відсутність наміру продовжувати договір оренди на новий строк, так як Товариство, як власник нерухомого майна запланувало реорганізацію другого поверху універмагу, з метою отримання фінансової вигоди. Крім того, Відповідач наголошує, що Підприємство не вчиняло жодних дій для укладення договору оренди по приміщенню яке є об`єктом оренди за договором оренди №17 від 01.10.2024 року з урахуванням додаткової площі відповідно до додаткових угод.
Крім того, 25.06.2026 за допомогою підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» від Товариства також надійшов відзив щодо апеляційної скарги Підприємця на додаткове рішення Господарського суду Житомирської області від 26.05.2026 у даній справі, яку Відповідач просить залишити без задоволення, а додаткове рішення суду першої інстанції – без змін. (т.2,а.с.120-123). 
Заперечуючи доводи наведені в апеляційній скарзі Підприємця на додаткове рішення, Відповідач зауважив:
- суд першої інстанції належним чином реалізував дискреційні повноваження щодо оцінки співмірності витрат, фактично зменшивши заявлену суму;
- об`єднання кількох пов`язаних процесуальних дій в одному блоці акту приймання-передачі послуг не є підставою для виключення відповідних витрат;
- витрати Відповідача підтверджені належними доказами, які відповідають вимогам частини 3 статті 126 ГПК України;
- підготовка заперечень на заяву про зміну предмета позову була окремою процесуальною дією, об`єктивно необхідною для захисту інтересів Відповідача;
- вартість участі адвоката в судових засіданнях включає підготовку до засідання, а не лише його фактичну тривалість;
- порівняння суми витрат на правничу допомогу з розміром орендної плати за спірне приміщення є методологічно некоректним;
- посилання Апелянта на розмір витрат, присуджений в інших справах, не є релевантним та не має преюдиціального значення для цієї справи.

5. Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги
Відповідно до витягів з протоколів автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північно-західного апеляційного господарського суду від 25.05.2026 та від 16.06.2026 апеляційні скарги передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Поліщук П.Я., судді Розізнана І.В., Павлюк І.Ю.
Ухвалами Північно-західного апеляційного господарського суду від 01.06.2026 та від 22.06.2026, поміж іншого, відкрито апеляційні провадження за апеляційними скаргами ФОП Гладько Т.А. на рішення Господарського суду Житомирської області від 04.05.2026 та на додаткове рішення від 26.05.2026 у справі №906/1547/25; об`єднано апеляційні скарги в одне апеляційне провадження для спільного розгляду; розгляд апеляційних скарг призначено на 01.07.2026 о 10:00 год. (т.2, а.с.– 69, 117).
Крім того, вищевказаною ухвалою від 01.06.2026 матеріали справи №906/1547/25 витребувано з Господарського суду Житомирської області.
26.06.2026 на адресу Північно-західного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №906/1547/25.
04.06.2026 на адресу суду від представника Товариства – Сірої А.В. надійшла заява про ознайомлення з матеріалами справи в електронному вигляді, яка була задоволена апеляційним судом. (т.2, а.с.72).
Ухвалами суду від 08.06.2026 та від 16.06.2026 задоволено клопотання представників Підприємця та Товариства про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. (т.2,а.с.75-76, 80, 95-96, 99).
15.06.2026 та 25.06.2026 на адресу суду в Товариства надійшли відзиви на апеляційні скарги ФОП Гладько Т.А. (т.2, а.с. 82-89, 120-123).

В судовому засіданні апеляційної інстанції 01.07.2026, представники Позивача та Відповідача надали свої пояснення щодо поданих ФОП Гладько Т.А. апеляційних скарг.

6. Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції
01.10.2024 року ТОВ Універмаг «Ювілейний» (орендодавець) та ФОП Гладько Т.А. (орендар) уклали Договір оренди №17 (надалі в тексті – Договір), за умовами якого орендодавець зобов`язується передати орендарю в тимчасове платне користування приміщення в універмазі «Ювілейний», а орендар зобов`язується прийняти приміщення, сплачувати орендну плату та інші платежі, та повернути приміщення в строки і на умовах , визначених цим договором. 
Площа об`єкту оренди - 71,96 кв.м. на 2 поверсі універмагу (п.3.1 договору).
Відповідно до п.5.1 договору, орендна плата становить 2590,56 грн. за місяць.
Розділом 18 договору визначено підстави повернення приміщення.
Відповідно до пункту 22.4. Договору, після закінчення строку дії даного Договору, Орендар, який належним чином виконував умови договору, має переважне право перед іншими особами на продовження ( переукладення) Договору оренди на новий строк на нових умовах.
Пунктом 23.1 договору сторони погодили, що Договір припиняє свою дію у день закінчення строку оренди, передбаченого у п.1.3. договору.
Згідно п. 23.3. Договору, при продовженні орендних відносин згідно п. 22.4. Орендодавець має право переглянути умови Договору, що має бути оформлене Додатковою угодою до Договору. У випадку, якщо Сторони не дійдуть згоди стосовно нових умов орендних відносин, запропонованих Орендодавцем, в строк не пізніше ніж за 10 календарних днів до закінчення оренди за цим Договором, Договір вважається припиненим у строк визначений у п. 1.3. Договору. Орендар в свою чергу зобов`язаний звільнити Об`єкт оренди в день закінчення строку оренди.
Договір укладено строком на 1 рік (п.1,3 договору), тобто до 01.10.2025. (т.1, а.с.5-9)
Матеріалами справи підтверджено, що 01.10.2024 сторони оформили Акт приймання-передачі приміщення площею 71,96 кв.м. в оренду (т.1, а.с.13).
Як вбачається з матеріалів справи, 01.10.2024 Підприємець та Товариство уклали Додаткову угоду №1 до Договору №17, якою збільшили площу оренди приміщення на 51.04 кв.м., та загальну суму орендної плати за місяць до 7656,00грн. (т.1, а.с.13 зворот).
Додатковою угодою №2 від 01.01.2025 до Договору №17, сторони зазначили, що розмір додаткової орендованої площі становить 51.04 кв.м., загальна суму орендної плати за місяць становить 1837,44 грн. (т.1, а.с.14).
Матеріалами справи підтверджено та не заперечується сторонами, що Додатковою угодою №3 від 01.10.25 до Договору №17, строк дії Договору оренди приміщення площею 71,96 кв.м. продовжено до 01.02.2026 (т.1, а.с.177). 
В подальшому, Додатковою угодою №4 від 01.10.25 до Договору №17, строк дії Договору оренди приміщення площею 51,04 кв.м. продовжено до 01.12.2025 (т.1, а.с.15).
Як встановлено судом першої інстанції, 31.10.25 Товариство надіслало Підприємцю повідомлення №57, в якому повідомило ФОП Гладько Т.А., що строк дії Договору №17 щодо приміщення площею 51,04 кв.м. закінчується 01.12.25 і на новий строк договір укладатися не буде, у зв`язку з запланованою реорганізацією другого поверху універмагу та метою отримання Товариством фінансової вигоди. (т.1, а.с.23).
Повідомленням №65 від 20.11.2025 надісланим Підприємцю, Товариство повторно повідомило ФОП Гладько Т.А., що у зв`язку з запланованою реорганізацією другого поверху універмагу та метою отримання Товариством фінансової вигоди, договір оренди на площу 51.04 кв.м. укладатися не буде. Крім того, в даному листі відповідач просив позивача з комісією по замірах торгових площ узгодити розміри відділу і провести демонтаж свого обладнання з 01.12.2025 по 03.12.2025. (т.1,а.с.52).
Маючи намір у продовженні орендних відносин та у зв`язку з відмовою Товариства укласти з Підприємцем Договір оренди на площу 51,04 кв.м. на новий строк, ФОП Гладько Т.А. звернулася з даним позовом до суду.

Як зазначалося вище, рішенням Господарського суду Житомирської області від 04.05.2026 у даній справі в задоволенні позову було відмовлено.
11.05.2026 до суду першої інстанції надійшла заява Товариства про ухвалення додаткового рішення. (т.2, а.с.11-14).
До заяви додані : Договір про надання правничої допомоги №53 від 01.12.2025, який укладений між адвокатом Сірою А.В. та ТОВ «Універмаг «Ювілейний»; Акт приймання-передачі наданих послуг по справі №906/1547/25 на суму 36 000,00 грн. (т.1, а.с.15-19).
Як стверджено матеріалами справи, інтереси Товариства у справі №906/1547/25 здійснювалися адвокатом Сірою Аліною Василівною на підставі ордеру серії АА №1639573 від 19.11.2025 виданого адвокатським бюро «Ангеліни Климчук» Суфет» та Договору про надання правничої допомоги №53 від 01.12.2025. (т.1, а.с. 15-18, 35).
Адвокат Сіра Аліна Василівна – Виконавець та ТОВ «Універмаг «Ювілейний» - Клієнт 01.12.2025 уклали Договір про надання правничої допомоги (надалі в тексті – Договір), відповідно до п.1.1. якого, Клієнт доручає, а Виконавець приймає на себе зобов`язання забезпечити надання правничої допомоги клієнту (надалі – Послуги) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні та документально підтверджені для виконання Договору.
Згідно п.1.2. Договору, Виконавцем надається така правнича допомога:
1) Повідомлення правничої інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності Клієнта;
2) Складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;
3) Захист прав і законних інтересів заявника, потерпілого, особи, стосовно якої застосовуються заходи кримінально-правового характеру, володільця (власника) майна, а також особи, яка притягається до іншої відповідальності, залежно від того, в якому процесуальному статусі перебуває Клієнт;
4) Надання правничої допомоги Клієнту у справах про адміністративне правопорушення, у кримінальному провадженні та інше;
5) Представництво інтересів Клієнта в державних органах, органах місцевого самоврядування, підприємствах, установах і організаціях, перед фізичними-особами підприємцями, фізичними особами;
6) Представництво інтересів Клієнта у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного, кримінального та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами та інше;
7) Представництво інтересів Клієнта в іноземних, міжнародних судових органах, якщо інше не встановлене законодавством іноземних держав, статутними документами міжнародних судових органів та інших міжнародних організацій або міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Конкретні види послуг зазначаються Виконавцем в Акті про надання послуг. (надалі в тексті – Акт).
Розділом 2 Договору сторони погодили права та обов`язки сторін.
За надання правничої допомоги Клієнт оплачує Виконавцю гонорар (вартість послуг) та фактичні витрати, необхідні для виконання Договору. (п.4.1. Договору).
За умовами п.4.3. Договору, вартість послуг, що надаються, розраховується:
1) у фіксованому розмірі (коли можна точно визначити обсяг надання Послуг, а також в інших випадках, коли сума попередньо узгоджена Сторонами в будь-якій формі);
2) враховуючи погодинні ставки: 3000,00 грн за 1 год послуг Адвоката. 
Кожна не повна година роботи оплачується Клієнтом у розмірі вартості однієї повної години роботи за умови якщо робота виконувалася не менше тридцяти хвилин протягом такої години. Розміри індивідуальних погодинних ставок можуть переглядатися раз на рік з урахуванням індексу інфляції.
Згідно п.4.4. Договору, після завершення надання правничої допомоги або її частини Виконавець складає Акт та надає його Клієнту. В Акті зазначаються Послуги, фактично надані Виконавцем, розмір фактично витраченого часу (у випадку погодинних ставок), гонорару Виконавця, а також розмір фактичних витрат.
Після отримання Акту Виконавця про надання правничої допомоги Клієнт зобов`язаний його погодити. Протягом 5 календарних днів з моменту отримання Акту Клієнт має право висловити свої зауваження до змісту Акту, про що повідомити Виконавця в письмовій формі чи засобами електронного зв`язку. Якщо протягом 5 календарних днів з моменту отримання Клієнтом Акту від останнього не надійдуть зауваження до його змісту, то такий Акт вважається погоджений Клієнтом.
Договір набирає чинності з моменту підписання та діє до 31 грудня 2026 року. (п.6.1. Договору).
Матеріали справи містять Акт приймання-передачі наданої правничої допомоги по Договору про надання правничої допомоги №53 від 01.12.2025 у справі №906/1547/25 (надалі в тексті – Акт), відповідно до п.1 якого, Адвокат надав послуги щодо супроводження справи у Господарському суді Житомирської області, а Клієнт прийняв надані послуги в такому обсязі:
1) Вивчення позовної заяви, аналіз судової практики та підготовка і подання до суду відзиву на позовну заяву з додатками – кількість годин 4 год, вартість послуг – 12 000,00 грн;
2) Вивчення відповіді на відзив, заяви про забезпечення позову та підготовка і подання до суду заперечень на заяву про зміну предмету позову – кількість годин 4 год, вартість послуг - 12 000,00 грн;
3) Участь у судових засіданнях по справі №906/1547/25: 16.12.2025, 28.01.2026, 06.04.2026, 04.05.2026 – 4 судових засідання, вартість послуг 12 000,00 грн.
Вартість надання правової допомоги (гонорару) сторонами узгоджена та складає 36 000,00 грн. (п.2 Акту). (т.2, а.с. 19).
Матеріалами справи підтверджено, що Договір від 01.12.2025 та Акт від 07.05.2026 підписано Товариством та адвокатом Сірою А.В. без зауважень.
З матеріалів справи вбачається, що 22.05.2026 ФОП Гладько Т.А. подала клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в якому просила зменшити заявлені витрати з 36 000,00 грн до розміру, який відповідатиме критеріям реальності, необхідності, розумності, пропорційності та співмірності з фактичною складністю справи, обсягом наданих послуг, витраченим адвокатом часом та значенням справи для сторін. (т.2,а.с. 27-34).
Як зазначалося вище, додатковим рішенням Господарського суду Житомирської області від 26.05.2026, заяву Товариства про ухвалення додаткового рішення було задоволено частково. (т.2, а.с. 46-47).

7. Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови, оцінка аргументів учасників справи.
Стаття 15 Цивільного кодексу України (надалі в тексті – ЦК України) передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.
Вказаний вище підхід є загальним і може застосовуватись при розгляді будь-яких категорій спорів, оскільки недоведеність порушення прав, за захистом яких було пред`явлено позов у будь-якому випадку є підставою для відмови у його задоволенні.
Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.
Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду (частина перша статті 16 Цивільного кодексу України).
Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.
Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Водночас позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту, при цьому застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.
Чинне законодавство визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.
Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.
Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права.
Крім того, суди мають виходити із того, що обраний позивачем спосіб захисту цивільних прав має бути не тільки ефективним, а й відповідати правовій природі тих правовідносин, що виникли між сторонами, та має бути спрямований на захист порушеного права.
Враховуючи вищевикладене, виходячи із приписів статті 4 ГПК України, статей 15, 16 ЦК України, можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) наступної сукупності умов: наявність у позивача певного суб`єктивного права або інтересу, порушення такого суб`єктивного права (інтересу) з боку відповідача та належність (адекватність встановленому порушенню) обраного способу судового захисту. Відсутність (недоведеність) будь-якого з означених елементів унеможливлює задоволення позовних вимог.
За змістом п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Згідно з приписами статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України).
За умовами ч.1 ст.627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ст.759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк.
Договір найму укладається на строк, встановлений договором (ст.763 ЦК України).
Відповідно до ч.1 ст.777 ЦК України, наймач, який належно виконує свої обов`язки за договором найму, після спливу строку договору має переважне право перед іншими особами на укладення договору найму на новий строк. Наймач, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору найму на новий строк, зобов`язаний повідомити про це наймодавця до спливу строку договору найму у строк, встановлений договором, а якщо він не встановлений договором, - в розумний строк. Умови договору найму на новий строк встановлюються за домовленістю сторін. У разі недосягнення домовленості щодо плати та інших умов договору переважне право наймача на укладення договору припиняється.

Як встановлено судом першої та апеляційних інстанцій, між Товариством та Підприємцем 01.10.2024 було укладено Договір оренди на площу 71,96 кв.м. В подальшому Додатковою угодою №1 від 01.10.2024, сторони збільшили площу оренди приміщення на 51,04.кв.м.
Матеріалами справи підтверджено та не заперечується сторонами, що Додатковою угодою №4 від 01.10.2025 строк дії Договору оренди приміщення в частині 51,04 кв.м. продовжено до 01.12.2025.
Водночас, за місяць до завершення дії договору оренди щодо спірної площі 51,04 кв.м.- 31.10.2025 Товариство надіслало Підприємцю повідомлення про відсутністю наміру укладати новий договір оренди щодо площі 51,04 кв.м. на новий строк, що не заперечує Позивач.
Крім того, колегія суддів бере до уваги, що пунктом 22.4 Договору передбачено, що після закінчення строку дії даного Договору, орендар, який належним чином виконував умови договору, має переважне право перед іншими особами на продовження (переукладення) Договору оренди на новий строк та нових умовах.
Разом з тим, згідно п.23.3 Договору, при продовженні орендних відносин між сторонами, орендодавець має право переглянути умови договору. Якщо сторони не дійдуть згоди стосовно нових умов, в строк не пізніше ніж за 10 календарних днів до закінчення строку оренди, договір вважається припиненим в строк визначений п.1.3 договору, а орендар зобов`язаний звільнити об`єкт оренди в день закінчення строку оренди.
Враховуючи умови Договору та наведені вище норми цивільного кодексу України, колегія суддів дійшла висновку, що наймач може скористатися своїм правом на продовження (переукладання) Договору оренди на новий строк, однак таке право не є автоматичним, а передбачає наявність таких умов:
а) якщо належно виконував свої обов`язки за договором найму. Тобто переважне перед іншими особами право на продовження відносин найму має тільки той наймач, який своєчасно сплачував плату за користування майном, утримував майно у належному стані, не допускаючи його погіршення та сумлінно виконував інші обов`язки наймача, передбачені договором найму та законом; 
б) якщо наймодавець має намір в подальшому здавати майно в найм; 
в) якщо наймач погоджується укласти договір найму на новий строк на умовах, що пропонуються іншим претендентам; 
г) якщо наймач повідомить наймодавця про свій намір укласти договір найму на новий строк. Таке повідомлення повинно бути зроблено наймачем до спливу строку договору найму у строк, встановлений договором. Якщо ж такий строк договором не визначений, повідомлення повинно бути зроблено у розумний строк.
Верховний Суд у постанові від 25.07.2019 у справі 906/1177/18 звернув увагу на те, що частина перша статті 777 ЦК України прямо передбачає, що сторони попереднього договору оренди, і в першу чергу орендодавець, мають право на перегляд умов попереднього договору при укладенні нового. Нові умови мають бути викладені в чіткій та конкретній формі таким чином, щоб можливо зробити такий же чіткий та конкретний вибір: прийняти ці умови і укласти новий договір або відмовитися від таких умов, і на цьому переважне право наймача перед іншими особами на укладення договору припиняється. Наймач повинен повідомити наймодавцю про своє переважне право у строк, визначений у договорі, або в розумний строк до закінчення строку договору найму. У разі якщо наймач не надсилає повідомлення наймодавцю, він відмовляється від здійснення свого переважного права. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22.05.2019 року зі справи № 914/1258/18.
Таким чином, для реалізації переважного права орендаря на укладення договору оренди на новий строк, останнім має бути повідомлено про це наймодавця до спливу строку договору найму у строк, встановлений договором, а якщо він не встановлений договором, -в розумний строк.
З огляду на вище зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що для укладання нового Договору оренди приміщення насамперед має бути згода власника майна та відповідне звернення добросовісного орендаря до орендодавця про намір продовжувати орендувати приміщення. При цьому, усі домовленості сторін по умовах нового Договору оренди мали завершитись ще до спливу строку договору найму.
Поруч з тим, матеріали справи не містять, а Позивачем не надано до суду доказів звернення Підприємця до Товариства з пропозицією укласти Договір оренди приміщення на новий строк, натомість матеріали справи містять повідомлення про відсутність наміру Товариства укладати Договір оренди щодо площі 51,04 кв.м. з Підприємцем на новий строк.

Щодо посилань Скаржника на судову практику (зокрема постанови ВС від 25.07.2019 у справі № 906/1177/18) щодо підстав захисту його переважного права, то колегія суддів зауважує, що Верховний Суд у наведених постановах вказує, що для правильного вирішення спору про порушення переважного права орендаря, яке підлягає захисту відповідно до статті 3 ЦК України судами має бути встановлено, зокрема чи скористався позивач переважним правом на укладення нового договору оренди майна після спливу строку договору; чи дотримано позивачем порядку повідомлення орендодавця про своє переважне право у строк, визначений у договорі, або в розумний строк до закінчення строку договору оренди; коли саме було досягнути згоди на укладання договору оренди з третьою особою і на яких умовах, та чи були прийнятними ці умови для позивача.
Поруч з тим, у справі, що переглядається було встановлено відсутність доказів звернення Позивача до Відповідача із пропозицією укласти договір оренди приміщення на новий строк.

Щодо доводів Скаржника, що вимоги звільнити приміщення з мотивів його подальшої здачі в оренду, а також публічні пропозиції щодо укладення договору оренди спірної площі, свідчать про відсутність реального наміру використовувати приміщення самостійно, то на переконання суду апеляційної інстанції є припущеннями Підприємця, які не підтверджені належними доказами. Натомість, надані Позивачем до позовної заяви копії публічних пропозицій, а саме оголошення про оренду торгових площ універмаг «Ювілейний» (т.1, а.с. 97-99) не можуть підтвердити факт здачі в оренду спірної площі 2 поверху. Оскільки дані оголошення не містять конкретних даних майна, яке пропонують здавати в оренду, окрім вказування універмагу «Ювілейний», а позивачем не доведено, що майно про яке зазначено в оголошенні є спірним майном, а саме – торгова площа 54,01 кв.м. 

Колегія суддів також зауважує, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №338/180/17 (пункт 57), від 11.09.2018 у справі №905/1926/16 (пункт 40), від 30.01.2019 у справі №569/17272/15-ц, від 11.09.2019 у справі №487/10132/14-ц (пункт 89), від 16.06.2020 у справі №145/2047/16-ц (пункт 7.23), від 06.04.2021 у справі №910/10011/19, від 02.02.2021 у справі №925/642/19 (пункт 42).
Приписами статті 638 ЦК України унормовано, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Частиною першою статті 640 ЦК України передбачено, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.
Статтею 649 ЦК України встановлено, що розбіжності, що виникли між сторонами при укладенні договору на підставі правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування та в інших випадках, встановлених законом, вирішуються судом. Розбіжності, що виникли між сторонами при укладенні договору не на підставі правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, можуть бути вирішені судом у випадках, встановлених за домовленістю сторін або законом.

Водночас, звертаючись з позовом у даній справі, позивач просив суд визнати укладеним Договір оренди між Товариством та Підприємцем в частині оренди 51,04 кв.м. на новий строк, що становить 1 (один) календарний рік.
При цьому, колегія суддів зауважує, що на момент звернення з позовом до суду, орендні відносини між Товариством та Підприємцем за Договором оренди щодо площі 51,04 кв.м. були припинені відповідно до умов договору.
Колегія суддів також звертає увагу на постанову Великої Палати від 14.12.2021 у справі №643/21744/19, в якій зроблено висновок що необхідною умовою для укладення договору за рішенням суду є наявність на час виникнення правовідносин відповідних положень закону про обов`язковість укладення договору. 
Враховуючи, що між Товариством та Підприємцем було укладено звичайний договір оренди майна, а норма статті 777 ЦК України не встановлює безумовного обов`язку орендодавця укласти новий договір, то після припинення попереднього договору оренди, суд не може своїм рішенням створити новий договір між сторонами. Відтак, вимога про зобов`язання укласти договір є неналежним способом захисту, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.
Інші доводи апеляційної скарги на основне рішення не є такими, що можуть бути підставою для зміни чи скасування оскаржуваного рішення.

Переглядаючи додаткове рішення, колегія судів зауважує, що судові витрати, відповідно до приписів статті 123 ГПК України, складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Матеріалами справи стверджено, що додатковим рішенням у даній справі від 26.05.2026 суд першої інстанції частково задоволив заяву Товариства про ухвалення додаткового рішення. Присуджено до стягнення з Підприємця на користь Товариства 25 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. (т.2,а.с. 46-47).
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місце-знаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Згідно з приписами статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Як стверджено матеріалами справи, інтереси Товариства у справі №906/1547/25 здійснювалися адвокатом Сірою Аліною Василівною на підставі ордеру серії АА №1639573 від 19.11.2025 виданого адвокатським бюро «Ангеліни Климчук» Суфет» та Договору про надання правничої допомоги №53 від 01.12.2025 (надалі в тексті – Договір №53). (т.1, а.с. 15-18, 35).
Пунктом 1 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що адвокат це фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.
Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 зазначеного Закону договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги (ч.1 ст.26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Згідно зі статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Таким чином, адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.
Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.
Така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21.
Розмір винагороди за надання правової допомоги визначений договором у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу. Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду у складі суддів Касаційного адміністративного суду від 28.12.2020 у справі №640/18402/19.
При цьому, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, відповідно до якої заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (справа «Гімайдуліна і інші проти України» від 10.12.2009, справа «Баришевський проти України» від 26.02.2015). А також висновки ЄСПЛ, викладені у справах: «East/West Alliance Limited» проти України» від 02.06.2014, за змістом яких заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим; «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002, за результатом розгляду якої ЄСПЛ вирішив, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. (Аналогічний висновок викладено в додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц та в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18).
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.6 ст.126 ГПК України).
Під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд:
1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині 4 статті 126 ГПК України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;
2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 ГПК України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або чи заявлення неспівмірно нижчою суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).
Також суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом. (Аналогічний висновок викладено в додатковій постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.02.2022 у справі №925/1545/20).
Матеріалами справи стверджено, що у пункті 4.3. Договору №53, Клієнт та адвокат Сіра А.В. погодили фіксований розмір вартості наданих послуг, виходячи з погодинної ставки 3000,00 грн за годину роботи адвоката. Даним пунктом, поміж іншого, також визначено, що Кожна не повна година роботи оплачується Клієнтом у розмірі вартості однієї повної години роботи за умови якщо робота виконувалася не менше тридцяти хвилин протягом такої години.
Як зазначалося вище, Товариство та адвокат Сіра А.В. підписали без зауважень Акт приймання-передачі наданої правничої допомоги по Договору про надання правничої допомоги №53 від 01.12.2025 у справі №906/1547/25, відповідно до п.1 якого, Адвокатом було надано наступні послуги:
1) Вивчення позовної заяви, аналіз судової практики та підготовка і подання до суду відзиву на позовну заяву з додатками – кількість годин 4 год, вартість послуг – 12 000,00 грн;
2) Вивчення відповіді на відзив, заяви про забезпечення позову та підготовка і подання до суду заперечень на заяву про зміну предмету позову – кількість годин 4 год, вартість послуг - 12 000,00 грн;
3) Участь у судових засіданнях по справі №906/1547/25: 16.12.2025, 28.01.2026, 06.04.2026, 04.05.2026 – 4 судових засідання, вартість послуг 12 000,00 грн.
Вартість надання правової допомоги (гонорару) сторонами узгоджена та складає 36 000,00 грн. (п.2 Акту). (т.2, а.с. 19).

Колегія суддів також враховує що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, відповідно до частин п`ятої та шостої статті 126 ГПК України можливе виключно на підставі клопотання заінтересованої сторони з підстав недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт, колегія суддів, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Правову позицію щодо права суду зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони, викладено в постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, від 22.11.2019 у справі №902/347/18, від 06.12.2019 у справі №910/353/19, від 19.07.2021 у справі №910/16803/19, від 01.09.2021 у справі №910/13034/ 20.
З матеріалів справи вбачається, що подане Підприємцем до суду першої інстанції клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, практично співпадає з текстом апеляційної скарги. Однак в клопотанні, позивач просить зменшити розмір правової допомоги до розміру, який відповідатиме критеріям реальності, необхідності, розумності, пропорційності та співмірності з фактичною складністю справи, обсягом наданих послуг, витраченим адвокатом часом та значенням справи для сторін. (т.2,а.с. 27-34). Тоді як в апеляційній скарзі позивач просить зменшити розмір правової правничої допомоги до 10 000,00 грн.
В обґрунтування поданого і клопотання і апеляційної скарги, Підприємець зазначав про необхідність оцінки змісту акта приймання-передачі наданої правничої допомоги від 07.05.2026, у якому в межах одного блоку послуг об`єднано вивчення відповіді на відзив, вивчення заяви про забезпечення позову та підготовку і подання заперечень на заяву про зміну предмета позову із визначенням загального обсягу такої роботи у 4 години та вартості 12 000,00 грн. Адже таке формулювання, на думку Скаржника, не дає можливості встановити, який саме час був фактично витрачений на кожну із зазначених дій, а також чи мала кожна з них самостійне процесуальне значення для захисту інтересів Відповідача
При цьому, апеляційний суд бере до уваги висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21, що учасник справи повинен деталізувати опис робіт лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення – визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат, та що надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв такої оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.
Велика Палата також зазначила, що саме лише не зазначення в детальному описі робіт відомостей про витрати часу по кожному виду робіт окремо не може перешкоджати суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу.
(Аналогічний висновок міститься в постанові Касаційного господарського суду від 14.01.2025 у справі №903/472/24).
З огляду на вище зазначене, колегія суддів відхиляє твердження Скаржника про обов`язковість деталізації наданих послуг Адвокатом в Акті наданих послуг.
Колегія суддів також відхиляє твердження Скаржника про неспівмірність витрат на участь представника у судових засіданнях, натомість вважає такі витрати цілком виправданими, оскільки участь у судовому засіданні не є формальною присутністю в ньому, а супроводжується підготовкою адвоката до цього засідання, витрачанням часу на дорогу до судового засідання та у зворотному напрямку, його очікуванням та безпосередню участю в судовому засіданні. (Аналогічний висновок викладено у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.01.2024 у справі №9901/459/21).
Також необґрунтованими є доводи Скаржника про неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу в присудженому судом розмірі 25 000,00 грн в порівнянні з річною орендною платою в даній справі. Адже, предметом спору в цій справі була немайнова вимога про визнання договору оренди укладеним, а не стягнення орендної плати чи іншої грошової суми. Крім того, колегія суддів вважає, що розмір майбутньої орендної плати не перебуває в прямій залежності від показника складності, обсягу чи тривалості судового спору про визнання факту укладення договору оренди.
Апеляційний суд приймає до уваги, що основне рішення Господарського суду Житомирської області від 04.05.2026 за наслідками перегляду апеляційним судом залишено без змін.
Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що матеріали справи містять достатньо належних доказів на підтвердження наданої Відповідачу правової допомоги та її обсягу. Виходячи з критерію реальності адвокатських витрат та критерію розумності їх розміру, враховуючи обставини справи, наявність заперечень з боку Позивача апеляційний суд вважає, що 25 000,00 грн становлять співмірні і розумні витрати Відповідача на професійну правничу допомогу у цій справі, тому саме таку суму належить стягнути з ФОП Гладько Т.А. на користь ТОВ «Універмаг «Ювілейний».

На переконання апеляційного суду всі доводи апеляційної скарги на рішення господарського суду Житомирської області від 04.05.2026 та на додаткове рішення від 26.05.2026 розглянуто, порушених, невизнаних або оспорених прав чи інтересів Скаржника не встановлено.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

8. Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги
Керуючись ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
За змістом ст. 236 ГПК України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Дослідивши у межах доводів та вимог апеляційних скарг законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення Господарського суду Житомирської області від 04.05.2026 та додаткове рішення від 26.05.2026 у справі №906/1547/25 постановлені при повному з`ясуванні обставин, які мають значення для справи, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстави для їх скасування відсутні.
Доводи Скаржника не знайшли свого підтвердження під час розгляду апеляційних скарг, не впливають на юридичну оцінку обставин справи, здійснену господарським судом у відповідності до норм чинного законодавства та спростовуються викладеними вище висновками суду, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення апеляційних скарг.
У відповідності до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Досліджені колегією суддів доводи апеляційної скарги не спростовують законності та обґрунтованості оскаржуваного судового рішення, додержання норм матеріального та процесуального права господарським судом першої інстанції. 
Статтею 276 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційні скарги ФОП Гладько Т.А. на рішення Господарського суду Житомирської області від 04.05.2026 та на додаткове рішення від 26.05.2026 у справі №906/1547/25 належить залишити без задоволення, а рішення та додаткове рішення суду першої інстанції - без змін.

9. Розподіл судових витрат.
У зв`язку із відмовою у задоволенні апеляційних скарг, відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційних скарг покладаються на апелянта. 

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд 

ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційні скарги фізичної особи-підприємця Гладько Тетяни Анатоліївни на рішення Господарського суду Житомирської області від 04.05.2026 та на додаткове рішення від 26.05.2026 у справі №906/1547/25 - залишити без задоволення, а рішення та додаткове рішення суду першої інстанції - без змін.
2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 20 днів з моменту складання повного тексту постанови.
3. Справу №906/1547/25 повернути до Господарського суду Житомирської області.

Повний текст постанови складений "08" липня 2026 р.

Головуючий суддя Поліщук П.Я. 

Суддя   Розізнана І.В. 

Суддя   Павлюк І.Ю.