Справа № 357/18143/25
Провадження № 2/357/1102/26

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 липня 2026 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючий суддя – Цукуров В.П.,
секретар судового засідання – Чайка О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №1 в місті Біла Церква Київської області за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,
В С Т А Н О В И В :

І. Описова частина.
Короткий зміст позовних вимог. 
У листопаді 2025 року ОСОБА_1 (далі – «Позивач»), в інтересах якої діє його представник, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі – «Відповідач») про стягнення заборгованості за договором позики. 
В обґрунтування заявлених вимог Позивач посилається на наступні обставини.
04 травня 2025 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики - Розписки. 
Згідно з умовами договорів позики Відповідач отримав в якості позики від Позивача грошові кошти в розмірі 20000,00 гривень, які вона зобов`язувалася повернути Позивачу до 31.12.2025 року або за першою вимогою. 
15.10.2025 року та 30.10.2025 року на адресу Відповідача було відправлено вимогу про повернення коштів.
Станом на 04.11.2025 року позика Відповідачем на користь Позивача не повернута. Тому Позивач вимушений звернутися за захистом своїх порушених прав до суду.
За таких умов, Позивач просив суд стягнути із Відповідача на його користь 20000,00 гривень та судові витрати по справі.

Історія справи.
05.01.2026 року ухвалою суду було відкрито провадження у даній справі, постановлено провести її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 31).
29.04.2026 року ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання, визнано явку Позивача у судові засідання обов`язковою, зобов`язано його подати до суду оригінал боргової розписки (а.с. 57, зворот).
29.05.2026 року до канцелярії суду засобами поштового зв`язку від Позивача надійшов оригінал боргової розписки від 04.05.2025 року (а.с. 65, 66).
14.07.2026 року до канцелярії суду за допомогою системи «Електронний суд» від представника Позивача надійшло клопотання представника Позивача про повернення оригіналу боргової розписки (а.с. 82-83).
15.07.2026 року ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання, у задоволенні клопотання представника Позивача про повернення оригіналів письмових доказів було відмовлено (а.с. 90).
У судових засіданнях представник Позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити. Надала пояснення, аналогічні за змістом позовної заяви.
15.07.2026 року у судовому засіданні Позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Пояснив, що він познайомився з Відповідачем коли був у відрядженні в місті Біла Церква. Вона тривалий час зверталася до нього із проханням позичити їй грошові кошти, і Позивачем зрештою таку позику було надано в розмірі 20000,00 гривень, на підтвердження чого надано до суду оригінал відповідної боргової розписки. Відповідач зобов`язувалася повернути грошові кошти до 31.12.2025 року, утім їх не повернула. За відомим Позивачу номером телефону Відповідача зв`язок із нею відсутній.
Позивач та його представник не заперечували проти заочного розгляду справи.
У всі призначені по справі судові засідання Відповідач не з`явилася. Відзиву, письмових пояснень, жодних заяв чи клопотань від неї на адресу суду не надходило.
Щодо повідомлення Відповідача про дату, час та місце розгляду справи.
У відповідь на запит суду до канцелярії суду від Управління обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області надійшов лист від 17.11.2025 року №3976, відповідно до якого Відповідач ОСОБА_2 зареєстрованою не значиться (а.с. 30).
У позовній заяві вказано таку останню відому адресу місця проживання Відповідача: АДРЕСА_1 .
Виходячи з одержаної інформації щодо останньої відомої адреси місця проживання Відповідача, судом поштовими відправленнями було направлено їй копію ухвали про відкриття провадження у справі та судові повістки по справі.
У подальшому такі поштові відправлення було повернуто на адресу суду з довідкою підприємства поштового зв`язку було повернуто із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 42, 45, 55, 63, 80).
Керуючись правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 13.05.2024 року по справі №755/4829/23 суд виснував, що відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується відповідним поштовим відправленням, яке повернулися до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що є належним повідомленням учасника справи. Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відповідної відмітки (п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України).
За правилами частини одинадцятої статті 128 ЦПК України відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.
Таке оголошення про виклик Відповідача судом було розміщено на офіційному веб-сайті судової влади України в установлений законом термін (а.с. 79).
Згідно з ст. ст. 280-282 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи.

ІІ. Мотивувальна частина.
Фактичні обставини справи, встановлені судом.
04.05.2025 року Позивачем було надано Відповідачу позику в розмірі 20000,00 гривень, що підтверджується розпискою від 04.05.2025 року (а.с. 66).
Відповідно до умов договору позики Відповідач зобов`язався повернути отримані кошти Позивачу до 31.12.2025 року.
Доказів на підтвердження факту повернення Відповідачем грошових коштів Позивачу за вказаною вище розпискою матеріали справи не містять.

Вирішуючи дану справу суд керується наступними нормами матеріального та процесуального права України.
Розглядаючи дану цивільну справу суд керується наступними нормами права.
Згідно з приписами статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права. 
За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який, зокрема, вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Стаття 13 Конвенції гарантує кожному, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, право на ефективний спосіб юридичного захисту в національному органі. А статтею 1 Першого протоколу до Конвенції передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.
У той же час, у пункті 36 рішення від 09 грудня 2010 року у справі «Буланов і Купчик проти України», Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке, відповідно до практики Суду, включає не тільки право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Така сама правова позиція викладена Європейським судом з прав людини й у пункті 50 рішення від 13 січня 2011 року у справі «Чуйкіна проти України» та інших рішення Суду.
Реалізація принципу змагальності сторін в процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Згідно з ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК України).
За правилами ч.ч.1,3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
У свою чергу, ст. 80 ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Аналіз наведених норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів (Постанова Верховного Суду від 08 серпня 2019 року у справі №450/1686/17).
Верховний Суд також неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.
У частині третій статті 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 12 Кодексу.
Відповідно до частин третьої-четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц.

Відповідно до ст.524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.
Згідно з ч.2 ст.533 ЦК України якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
За правилом ч.ч.2,3 ст.545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.
Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Крім того, ч.1 ст.1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Висновки суду.
Правовий аналіз ст.545 ЦК України дає підстави вважати, що позикодавець - держатель оригіналу боргового документа є належним кредитором у зобов`язанні, на підтвердження виникнення якого наданий такий борговий документ.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 1046 і ч. 1 ст. 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі й саме в тій валюті, яку визначено договором позики.
Як встановлено судом, відповідно до розписки від 04.05.2025 року Відповідач отримала в борг від Позивача грошові кошти в розмірі 20000,00 гривень та зобов`язалася їх повернути до 31.12.2025 року (а.с. 66).
Доказів на підтвердження факту повернення Відповідачем грошових коштів Позивачу за вказаною вище розпискою матеріали справи не містять.
З огляду на наявність оригіналу боргового документу у Позивача, з урахуванням принципу змагальності та диспозитивності, суд приходить до висновку про те, що вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу є законними та обґрунтованими, доведеними належними та допустимими доказами, а тому з Відповідача на користь Позивача підлягають стягненню кошти за договором позики від 04.05.2025 року в розмірі 20000,00 гривень.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.
Таким чином, справу розглянуто в межах заявлених Позивачем позовних вимог, з урахуванням обраного ним способу захисту права, на підставі наданих сторонами та витребуваних судом доказів.

Судові витрати. 
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Щодо витрат із сплати судового збору.
Відповідно до п. п. 1, 2 ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При зверненні до суду з вказаним позовом, позивачем були понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 968,96 гривень, які документально підтверджені (а.с. 23).
Оскільки позовні вимоги Позивача підлягають задоволенню, то з урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню з Відповідача на користь позивача судові витрати по справі, які складаються з судового збору за подачу позову в розмірі 968,96 гривень.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу.
Позивач просить стягнути з Відповідача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6000,00 гривень.
На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем надано наступні документи: Договір про надання правової допомоги №01/08 від 20.08.2024 року, Додаток №1 до Договору про надання правової допомоги №01/08 від 20.08.2024 року. Розцінки за послуги з надання правової допомоги, Додаткову угоду до Договору про надання правової допомоги №01/08 від 20.08.2024 року, платіжну інструкцію №839090882.1 від 29.10.2025 року. Згідно з указаними документами розмір гонорару, який сплачує клієнт адвокату, складає 6000,00 гривень (а.с. 17-18, 19, 20, 21).
Згідно з частинами 1, 2 ст.15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
За правилами п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.
Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У зв`язку із задоволенням позову, заявлені Позивачем вимоги про стягнення витрат на професійну правову допомогу в сумі 6000,00 гривень підлягають задоволенню - з Відповідача на користь Позивача необхідно стягнути витрати на професійну правову допомогу в указаному розмірі.

ІІІ. Резолютивна частина.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 3, 13, 81, 141, 254, 263, 264-265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд –

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики – задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 04.05.2025 року в розмірі 20000,00 гривень (двадцять тисяч гривень 00 копійок).
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 968,96 гривень та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000,00 гривень, а всього стягнути 6968,96 гривень (шість тисяч дев`ятсот шістдесят вісім гривень 96 копійок).
Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Заочне рішення може бути переглянуте Білоцерківським міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана до суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд – якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення повного заочного рішення суду.
Позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 .
Відповідач – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 .
Повне судове рішення складено 21.07.2026 року. 
Суддя    	В. П. Цукуров