Номер провадження: 22-ц/813/4063/26 
Справа № 493/1321/25
Головуючий у першій інстанції Волошин І. С.
Доповідач Таварткіладзе О. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.05.2026 року м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Таварткіладзе О.М.,
суддів: Вадовської Л.М., Погорєлової С.О.,
за участю секретаря судового засідання: Чередник К.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу Комунального підприємства «Одеський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» на рішення Балтського районного суду Одеської області від 28 жовтня 2025 року у цивільній справі за позовом Комунального підприємства «Одеський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2025 року КП «Одеський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про розірвання кредитного договору, стягнення суми заборгованості у розмірі 63 306,57 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що між КП «Одеський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 2675 від 24.04.2019 року на суму 145 000,00 грн на реконструкцію житлового будинку, за адресою: АДРЕСА_1 , терміном на 10 років, зі сплатою 3% річних за користування кредитом.
З метою забезпечення належного виконання кредитного договору № 2674 від 24.04.2019 року між КП «Одеський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 846 від 24.04.2019 року.
КП «Одеський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» повністю виконав умови кредитного договору шляхом перерахування коштів ОСОБА_1 , що підтверджується платіжними дорученнями №76 від 25.04.2019 року, № 81 від 07.05.2019 року, №139 від 15.05.2019 року.
Відповідач ОСОБА_1 припинив належним чином виконувати умови кредитного договору починаючи з грудня 2023 року. Внаслідок неналежного виконання ОСОБА_1 своїх договірних зобов`язань за кредитним договором в останнього станом на 30.06.2025 року наявна прострочена заборгованість за тілом кредиту в розмірі 3 783,00 грн. та за відсотками за користування кредитом в розмірі 6 698,57 грн.
Отже, зобов`язання по поверненню кредитних коштів ОСОБА_1 не виконує, що є порушенням умов кредитного договору та законних прав позивача.
У зв`язку з чим, КП «Одеський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» просить розірвати кредитний договір № 2675 від 24.04.2019 року та солідарно стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість по кредиту в сумі 52 825,00 грн, заборгованість з простроченого тіла кредиту в сумі 3783,00 грн та заборгованість по відсоткам в сумі 6698,57 грн, а також суму сплаченого судового збору у розмірі 3028,00 грн.
Рішенням Балтського районного суду Одеської області від 28 жовтня 2025 року в задоволенні позову Комунального підприємства «Одеський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - відмовлено.
Стягнуто з Комунального підприємства «Одеський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі», ЄДРПОУ 25042554, адреса: вул. Канатна, 83, каб. 1003, м. Одеса, 65012, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20 000 грн.
Стягнуто з Комунального підприємства «Одеський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі», ЄДРПОУ 25042554, адреса: вул. Канатна, 83, каб. 1003, м. Одеса, 65012, на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20 000 грн.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, Комунальне підприємство «Одеський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення Балтського районного суду Одеської області від 28 жовтня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що відповідачами не було спростовано перед судом першої інстанції, що позичальник ОСОБА_1 припинив здійснювати оплату чергових платежів по кредитного договору починаючи з грудня 2023 року, в наслідок чого в останнього виникла прострочена заборгованість за тілом кредиту та відсотками за користування кредитом. При цьому, відповідно до п. 4.2. Кредитного договору сторони за взаємною згодою погодили, що у випадку порушення позичальником умов кредитного договору фонд має право розірвати договір і достроково стягнути кредит.
При цьому, скаржник звертає особливу увагу суду апеляційної інстанції на той факт, що Графік покриття кредиту (додаток 2-1 від 06.05.2019 року до кредитного договору №2675 від 24.04.2019 року не містить розміру грошових сум по сплаті щомісячно відсотків. В зазначеному графіку покриття кредиту відображено тільки грошові суми по сплаті тіла кредиту. З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 ніяких заяв до Фонду щодо розподілення внесених нею грошових коштів через касу Фонду, задля того щоб не сплачувати певні наступні періоди за графіком платежів тіло кредити та кожною наступного місяця не сплачувати відсотки від суми залишку непогашеного тіла кредиту, не подавала. Також з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 ніяких заяв до Фонду щодо укладення додаткової угоди до кредитного договору № 2675 від 24.04.2019 року у зв`язку з частковим достроковим погашення кредиту, не подавала і додаткових угод до вказаного кредитного договору з цього приводу укладено не було. Станом на час подання позову позичальник за кредитним договором № 2675 від 24.04.2019 року прострочив 18 платежів зі сплати відсотків за користування кредитом.
Крім того, скаржник зазначає, що платіж позичальника згідно квитанції до прибуткового касовою ордера № 127 від 13.05.2019 року на сум) 30 000.00 грн здійснений не у спосіб передбачений умовами Кредитного договору та враховуючи факт, що гроші у вказаній сумі фактично в розпорядження Фонду не надходили, а також враховуючи той факт, що зміст квитанції до прибуткового касового ордера № 127 від 13.05.2019 року на суму 30000.00 грн суперечать Касовій книзі Фонду за травень 2019 року та прибутковому касовому ордеру № 127 від 11 травня 2019 року на суму 30 000,00 грн то Фонд не визнає цей платіж, оскільки здійснення вказаного платежу не підтверджено первинними фінансовими документами, у зв`язку з чим залишок заборгованості за кредитом, що підлягає стягненню на підставі картки позичальника від 30.06.2025 року становить 63 306,57 грн.
Що стосується судових витрат, які суд першої інстанції за наслідком розгляду справи поклав на позивача, то в цій частині скаржник вважає за необхідне звернути увагу на те, що до суду першої інстанції при вирішення питання про розподіл судових витрат стороною відповідачів не був наданий акт виконаних робіт за Договором про надання правової допомоги № 20/01/25-ш від 20.01.2025 року та Договором про надання правової допомоги № 20/01/25-ц від 20.01.2025 року.
Від представника відповідачів адвоката Танірвердієва Асим Довлат-огли на адресу апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому представник просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. 
Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні,
Відмовляючи у задоволенні позову КП «Одеський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, суд першої інстанції виходив з того, що:
- доводи позивача про неврахування ним квитанції до прибуткового касового ордера № 127 від 13.05.2019 року на суму 30 000,00 грн у зв`язку з тим, що фактично вказана сума на підставі вказаного документа на розрахункові рахунки, що відкрито на ім`я КП «Одеський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» з метою погашення заборгованості за кредитним договором № 2675 від 24.04.2019 року не надходили, є безпідставними, оскільки умовами кредитного договору не вказано, що саме на розрахунковий рахунок кошти мають бути сплачені тільки через банківську установу;
- з копії квитанції до прибуткового касового ордера № 127 від 13.05.2019 року на суму 30 000,00 грн., яку позивач не врахував в рахунок погашення кредиту ОСОБА_1 вбачається, що даний документ містить печатку фонду та підпис головного бухгалтера ОСОБА_3 , що підтверджує факт отримання посадовою особою позивача коштів у зазначеній сумі від відповідача ОСОБА_1 в рахунок погашення кредиту по договору № 2675 від 24.04.2019 року. Позивач ніяких доказів щодо недійсності даної квитанції суду не надав;
- тому неврахування позивачем квитанції до прибуткового касового ордера № 127 від 13.05.2019 року на суму 30000,00 грн, дають суду підстави для спростування розрахунку заборгованості наданого позивачем, нового розрахунку із врахуванням всіх квитанцій по сплаті кредиту позивачем не надано;
- разом тим, оскільки позивач не довів обставин, що дають підстави для розірвання договору відповідно до частини другої статті 651 ЦК України, а саме: істотність порушення відповідачем умов договору; завдання позивачеві шкоди, внаслідок якої позивач позбавився того, на що він розраховував при укладенні договору, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову в частині розірвання кредитного договору.
Колегія суддів не може у повній мірі погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що між КП «Одеський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 2675 від 24.04.2019 року на суму 70 000,00 грн для реконструкції житлового будинку, за адресою: АДРЕСА_1 , терміном на 10 років, зі сплатою 3% річних за користування кредитом, відповідно до п. п. 1.1, 1.2 договору.
У додатку №1 від 24.04.2019 року до Кредитного договору сторони погодили графік термінів виконання етапів реконструкції.
Згідно графіку покриття кредиту від 24.04.2019 року, погашення кредиту здійснюється грошовими коштами в рівних частинах щоквартально до 2029 року.
Як вбачається з копії додаткового договору №1 від 06.05.2019 року про внесення змін та доповнень до кредитного договору №2675 від 24.04.2019 року суму кредиту було збільшено на 75 000,00 грн та визначено загальний розмір 145 000,00 грн.
Додатками №1-1 та №2-1 від 06.05.2019 року сторони погодили Графік термінів виконання етапів реконструкції та Графік покриття кредиту з врахуванням збільшення суми кредиту.
Факт перерахування Комунальним підприємством Одеський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» позичальнику ОСОБА_1 грошових коштів на суму 145 000,00 грн підтверджується платіжними дорученнями №76 від 25.04.2019 року, №81 від 07.05.2019 року та №139 від 15.05.2019 року.
З метою забезпечення належного виконання кредитного договору №2674 від 24.04.2019 року між КП «Одеський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №846 від 24.04.2019 року, відповідно до якого, ОСОБА_2 взяв на себе зобов`язання відповідати за виконання зобов`язань ОСОБА_1 щодо повернення кредиту та відсотків за користування кредитом, штрафних санкцій та пені.
Згідно карти позичальника станом на 30.06.2025 року сплачено заборгованість по кредиту в сумі 97 551,72 грн, для закриття договору необхідно сплатити 63 178,93 грн.
З наданих представником відповідачів копій квитанцій вбачається, що станом на день подання позову ОСОБА_1 за кредитним договором № 2675 від 24.04.2019 року сплачено – 127 551,72 грн, що підтверджується квитанціями: від 13.05.2019 року на 30 000 грн; від 17.05.2019 року на 20 000 грн; від 19.06.2019 року на 2 574,72 грн; від 02.08.2019 року на 235 грн; від 06.08.2019 на 2843 грн; від 06.09.2019 на 230 грн; від 08.10.2019 року на 235 грн; від 08.11.2019 року на 2 589 грн; від 17.12.2019 року на 220 грн; від 17.01.2020 на 220 грн; від 10.02.2020 року на 220 грн; від 04.03.2020 року на 3 900 грн; від 22.04.2020 року на 216 грн; від 15.05.2020 року на 208 грн; від 10.06.2020 року на 3 902 грн; від 29.09.2020 року на 4 225 грн; від 09.10.2020 року на 199 грн; від 10.12.2020 року на 4 042 грн; від 25.01.2021 року на 190 грн; від 08.02.2021 року на 190 грн; від 18.03.2021 року на 3 881 грн; від 23.04.2021 року на 190 грн; від 13.05.2021 року на 190 грн; від 16.06.2021 року на 3 864 грн; від 15.09.2021 року на 4 124 грн; від 19.11.2021 року на 3 992 грн; від 08.12.2021 року на 150 грн; від 18.01.2022 на 149 грн; від 21.03.2022 року на 3 945 грн; від 19.05.2022 року на 282 грн; від 14.06.2022 року на 3 833 грн; від 12.07.2022 року на 130 грн; від 17.08.2022 року на 3 817 грн; від 25.10.2022 року на 130 грн; від 22.12.2022 року на 2 895 грн; від 05.10.2023 року на 15 738 грн; від 29.12.2023 року на 3 803 грн.
Колегія суддів виходить з наступного.
За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Частиною 1 ст. 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Звертаючись до суду із даним позовом КП «Одеський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» просило розірвати кредитний договір № 2675 від 24.04.2019 року укладений між КП «Одеський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» та ОСОБА_1 у зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором та наявністю станом на 30.06.2025 року заборгованості у розмірі 63 306,57 грн з яких: 52 825,00 грн заборгованість по кредиту, 3783,00 грн прострочена заборгованість за тілом кредиту та 6698,57 грн заборгованість по відсоткам, яку просило стягнути солідарну з відповідачів.
Відповідно до статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Згідно ч. 1 ст. 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання.
Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.
Зміна договору у зв`язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом (ч. 4 ст. 652 ЦК України).
Закон пов`язує можливість розірвання договору одночасно з наявністю істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, та з наявністю чотирьох умов, визначених частиною другою статті 652 ЦК України, при істотній зміні обставин, з яких сторони виходили, укладаючи договір.
Порушення договору на предмет істотності суд оцінює винятково за обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає зміни чи розірвання договору.
У кожному конкретному випадку істотність порушення договору потрібно оцінювати з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Поняття такої істотності закон визначає за допомогою іншої оціночної категорії - "значної міри позбавлення сторони того, на що вона розраховувала під час укладення договору". Тобто критерієм істотного порушення договору закон визначив розмір завданих цим порушенням втрат, який не дозволяє потерпілій стороні отримати те, на що вона очікувала, укладаючи договір. Йдеться не лише про грошовий вираз зазначених втрат, зокрема й збитків, але й про випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Співвідношення завданих порушенням договору втрат із тим, що могла очікувати від його виконання ця сторона, має вирішальне значення для оцінки істотності такого порушення.
Подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2021 року у справі № 910/2861/18 та від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17, у яких зазначено, що для застосування частини другої статті 651 ЦК України суд має встановити не лише факт порушення договору, але й завдання цим порушенням шкоди (яка може бути виражена у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди), її розмір, а також те, чи дійсно істотною є різниця між тим, на що мала право розраховувати потерпіла сторона, укладаючи договір, і тим, що насправді вона змогла отримати.
Головна ідея, на якій ґрунтується правило частини другої статті 651 ЦК України, полягає у тому, що не будь-яке, а лише істотне порушення умов договору може бути підставою для вимоги про його розірвання або зміну. Неістотні (незначні) порушення умов договору є недостатніми для обґрунтованого та правомірного застосування такого крайнього заходу, як розірвання договору або його зміна у судовому порядку.
Ця ідея спирається на принцип, який називається принципом збереження договору (preservation of contract). Договірні відносини мають підтримуватися, допоки це можливо й економічно доцільно для сторін. Розірвання договору має бути крайнім заходом задля мінімізації витрат, пов`язаних з укладенням та виконанням договору.
Розірвання договору як санкція має бути максимально збалансованим і відповідати тяжкості допущеного порушення. Вирішальне значення для застосування зазначеного припису закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона. У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення має вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 09 грудня 2020 року у справі № 199/3846/19).
Отже, законодавство в питанні розірвання договору дбає не лише про інтереси управненої сторони, а й про інтереси зобов`язаної сторони, оскільки розірвання договору може завдати значних збитків стороні, яка допустила незначне порушення, тобто законодавець прагне досягти справедливого балансу між інтересами сторін договору.
Вимоги в частині розірвання договору мотивовані тим, що відповідач не виконує зобов`язань щодо повернення кредитних коштів, що є порушенням умов договору та законних прав позивача, а тому на підставі п. 4.2 кредитного договору фонд має право розірвати договір та достроково стягнути отриману позичальником суму кредиту.
У відповідності до п. 4.2 договору № 2675 від 24.04.2019 року, у разі нецільового використання кредиту та несплати визначених договором платежів, інших порушень з боку позичальника вимог кредитного договору, фонд має право припинити фінансування реконструкції, розірвати договір, вимагати дострокового погашення кредиту позичальником, поручителем або гарантом. 
Встановлення факту нецільового використання кредиту позичальником здійснюється шляхом складання двостороннього акту за участю представника органу місцевої влади та представника фонду з ознайомленням позичальника (п. 4.7 договору).
Тобто, з урахуванням умов кредитного договору, зокрема п. 4.2, фонд має право розірвати договір та вимагати дострокового погашення кредиту позичальником у таких випадках: 1) нецільового використання кредиту, 2) несплати визначених договором платежів, 3) інших порушень з боку позичальника вимог кредитного договору.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам загалом, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який є у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
Згідно Карти позичальника за кредитним договором № 2675 від 24.04.2019 року, сформованої позивачем, станом на 30.06.2025 року ОСОБА_1 сплачено заборгованість по кредиту в сумі 97 551,72 грн, залишок заборгованості за тілом становить 56 608 грн та за відсотками 6698,57 грн.
З графи «рух грошових коштів» вбачається, що станом на 30.06.2025 року ОСОБА_1 за кредитним договором № 2675 від 24.04.2019 року сплачено – 97 551,72 грн, а саме: 17.05.2019 року сплачено 20 000 грн; 19.06.2019 року сплачено 2 574,72 грн; 02.08.2019 року сплачено 235 грн; 06.08.2019 року сплачено 2843 грн; 06.09.2019 року сплачено 230 грн; 08.10.2019 року сплачено 235 грн; 08.11.2019 року сплачено 2 589 грн; 17.12.2019 року сплачено 220 грн; 17.01.2020 року сплачено 220 грн; 10.02.2020 року сплачено 220 грн; 04.03.2020 року сплачено 3900 грн; 22.04.2020 року сплачено 216 грн; 15.05.2020 року сплачено 208 грн; 10.06.2020 року сплачено 3 902 грн; 29.09.2020 року сплачено 4 225 грн; 09.10.2020 року сплачено 199 грн; 10.12.2020 року сплачено 4 042 грн; 25.01.2021 року сплачено 190 грн; 08.02.2021 року сплачено 190 грн; 18.03.2021 року сплачено 3 881 грн; 23.04.2021 року сплачено 190 грн; 13.05.2021 року сплачено 190 грн; 16.06.2021 року сплачено 3 864 грн; 15.09.2021 року сплачено 4 124 грн; 19.11.2021 року сплачено 3 992 грн; 08.12.2021 року сплачено 150 грн; 18.01.2022 року сплачено 149 грн; 21.03.2022 року сплачено 3 945 грн; 19.05.2022 року сплачено 282 грн; 14.06.2022 року сплачено 3 833 грн; 12.07.2022 року сплачено 130 грн; 17.08.2022 року сплачено 3 817 грн; 25.10.2022 року сплачено 130 грн; 22.12.2022 року сплачено 2 895 грн; 05.10.2023 року сплачено 15 738 грн; 29.12.2023 року сплачено 3 803 грн.
Разом з тим, як вбачається із квитанції до прибуткового касового ордера КП «Одеський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» № 127 від 13.05.2019 року в рахунок погашення кредиту прийнято від ОСОБА_1 30 000 грн. 
Згідно квитанції до прибуткового касового ордера КП «Одеський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» № 136 від 17.05.2019 року, ОСОБА_1 на виконання умов укладеного договору вніс грошові у розмірі 20 000 грн.
У подальшому платежі за кредитним договором № 2675 від 24.04.2019 року здійснювалися відповідачем ОСОБА_1 через банківські установи, зокрема, АТ «Райффайзен Банк Аваль» та АТ «Ощадбанк» на загальну суму 77 551,72 грн.
Так, наданими представником відповідачів копіями квитанцій станом на день подання позову підтверджується, що ОСОБА_1 за кредитним договором № 2675 від 24.04.2019 року сплачено – 127 551,72 грн, що підтверджується квитанціями: від 13.05.2019 року на 30 000 грн; від 17.05.2019 року на 20 000 грн; від 19.06.2019 року на 2574,72 грн; від 02.08.2019 року на 235 грн; від 06.08.2019 року на 2 843 грн; від 06.09.2019 на 230 грн; від 08.10.2019 року на 235 грн; від 08.11.2019 року на 2 589 грн; від 17.12.2019 року на 220 грн; від 17.01.2020 року на 220 грн; від 10.02.2020 року на 220 грн; від 04.03.2020 року на 3 900 грн; від 22.04.2020 року на 216 грн; від 15.05.2020 року на 208 грн; від 10.06.2020 року на 3 902 грн; від 29.09.2020 року на 4 225 грн; від 09.10.2020 року на 199 грн; від 10.12.2020 року на 4 042 грн; від 25.01.2021 року на 190 грн; від 08.02.2021 року на 190 грн; від 18.03.2021 року на 3 881 грн; від 23.04.2021 року на 190 грн; від 13.05.2021 року на 190 грн; від 16.06.2021 року на 3 864 грн; від 15.09.2021 року на 4 124 грн; від 19.11.2021 року на 3 992 грн; від 08.12.2021 на 150 грн; від 18.01.2022 року на 149 грн; від 21.03.2022 року на 3 945 грн; від 19.05.2022 року на 282 грн; від 14.06.2022 року на 3 833 грн; від 12.07.2022 року на 130 грн; від 17.08.2022 року на 3 817 грн; від 25.10.2022 на 130 грн; від 22.12.2022 року на 2 895 грн; від 05.10.2023 року на 15 738 грн; від 29.12.2023 року на 3 803 грн.
Ураховуючи викладені обставини колегія суддів вважає, що на виконання укладеного між сторонами кредитним договором № 2675 від 24.04.2019 року відповідачем ОСОБА_1 сплачено кошти у розмірі 127 551,72 грн.
При цьому, як встановлено судом усі надходження коштів згідно наданих стороною відповідачів квитанцій відображені позивачем у Карті позичальника ОСОБА_1 як сплачені, окрім квитанції до прибуткового касового ордера № 127 від 13.05.2019 року на суму 30 000 грн, яка позивачем не зарахована як сплачена сума кредиту за договором № 2675 від 24.04.2019 року.
Доводи скаржника про неврахування ним квитанції до прибуткового касового ордера № 127 від 13.05.2019 року на суму 30 000 грн у зв`язку з тим, що фактично вказана сума на підставі вказаного документа на розрахункові рахунки КП «Одеський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» з метою погашення заборгованості за кредитним договором № 2675 від 24.04.2019 року не надходила, не заслуговують на увагу з огляду на таке.
Відповідно до пункту 1.3 Додаткової угоди № 1 від 06.05.2019 року про внесення змін та доповнень до кредитного договору №2675 від 24.04.2019 року викладено пункт 2.3 кредитного договору №2675 від 24.04.2019 року в наступній редакції: «Повернення отриманого кредиту здійснюється грошовими коштами з початку їх видачі до моменту повного погашення, згідно з графіком повернення кредиту (Додаток №2-1)».
Пунктом 1.71 Додаткової угоди № 1, викладено пункт 3.4.6. кредитного договору №2675 від 24.04.2019 року в наступній редакції: «Погашати кредит, відсотки за користування нити та інші передбачені Договором платежі в терміни та обсягах, що визначені цим договором та Додатком №2-1 до нього».
Колегія суддів акцентує увагу, що умовами кредитного договору не передбачено здійснення платежів на погашення заборгованості за кредитом виключно через банківські установи на розрахунковий рахунок КП «Одеський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі».
У позовній заяві позивачем зазначається, що станом на 30.06.2025 року у зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором, заборгованість з простроченого тіла кредиту складає 52 825 грн при цьому позивачем враховано здійснену відповідачем 17.05.2019 року сплату коштів у розмірі 20 000 грн, що були також внесені через касу КП «Одеський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі», що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера № 136.
Квитанцію до прибуткового касовий ордер № 127 від 13.05.2019 року підписано головним бухгалтером КП «Одеський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» Степаненко О.М. та містить печатку підприємства, що підтверджує факт отримання посадовою особою позивача коштів у зазначеній сумі від відповідача ОСОБА_1 .
Натомість скаржником не надано до суду належних та допустимих доказів того, що долучена стороною відповідачів квитанція до прибуткового касового ордера КП «Одеський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» № 127 від 13.05.2019 року на суму 30 000 грн є недостовірним, підробленим (сфальсифікованим) документом, що відповідно до вимог статей 77-81 України, є процесуальним обов`язком позивача.
При цьому, колегія суддів враховує, що нормами ЦПК України передбачено право сторони надати суду висновок експерта. Частиною 3 статті 102 ЦПК України встановлює, що висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Тобто, судова експертиза може проводитися до звернення особи до суду з відповідним позовом, однак, вона повинна стосуватися безпосередньо обставин, явищ, речей тощо, які безпосередньо стануть предметом судового дослідження. Закон, передбачивши право сторони надавати висновки експертів, тим самим передбачив і обов`язок суду їх розглянути в сукупності з іншими доказами.
Таким чином, ставлячи під сумнів справжність та достовірність квитанції, позивач мав передбачене законом право звернутися до експерта для надання висновку зі спірного питання та подати складений експертом висновок до суду, який міг бути розглянутий судом разом із іншими доказами.
Також не був позивач позбавлений права подати обґрунтоване клопотання до суду про призначення відповідної експертизи судом, однак, вказаним правом скаржник не скористався.
Разом з тим, у судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник відповідачів адвокат Танірвердієв Асим Довлат-огли повідомив суду про те, що відносно головного бухгалтера КП «Одеський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» Степаненка О.М. відкрито кримінальне провадження у справі № 522/2211/25 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею ч.ч. 2, 3 ст. 191 КК України, а саме: привласнення, розтрата майна або заволодіння ним шляхом зловживання службовим становищем, за 37 епізодами в рамках 35 кредитних договорів.
Крім того, представник відповідачів зазначив, що у зв`язку з відкриттям кримінального провадження відносно ОСОБА_3 у січні 2025 року КП «Одеський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» звернулося до Приморського районного суду м. Одеси із позовною заявою до ОСОБА_3 про стягнення шкоди, завданої внаслідок кримінальних правопорушень.
Представник КП «Одеський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» підтвердив факт наявності відкритого кримінального провадження відносно головного бухгалтера КП «Одеський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» та акцентував увагу, що кредитний договір № 2975 від 24.04.2019 року не увійшов до інкримінованих ОСОБА_3 скоєних епізодів кримінальних правопорушень в межах кримінального провадження у справі № 522/2211/25.
За встановлених обставин, відповідач ОСОБА_1 здійснивши 13.05.2019 року через касу КП «Одеський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» платіж на суму 30 000 грн у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №2675 від 24.04.2019 року та отримавши від матеріально відповідальної особи, яка діяла від імені КП «Одеський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» квитанцію до прибуткового касового ордера № 127 від 13.05.2019 року з підписом головного бухгалтера ОСОБА_3 та печаткою підприємства, правомірно розраховував, що такі кошти були зараховані позивачем та/або посадовими особами позивача.
Сам по собі цей факт наявності виданої головним бухгалтером КП «Одеський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» Степаненком О.М. квитанції ОСОБА_4 про прийняття від останнього 30 000 грн. за відсутності доказів про зворотнє і відсутності доведеності фактів спільних зло навмисних дій та спільної змови між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , достатньо підтверджує здійснення ОСОБА_1 оплати 30 000 грн у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №2675 від 24.04.2019 року. 
Колегія суддів зауважує, що станом на дату розрахунку заборгованості 30.06.2025 року з урахуванням графіку покриття кредиту, що є додатком № 2-1 до Додаткового договору №1 від 06.05.2019 року про внесення змін та доповнень до кредитного договору №2675 від 24.04.2019 року, позичальник ОСОБА_1 повинен був внести на рахунок КП «Одеський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» 88 488 грн (розмір разового платежу 3687 грн х 24 платежів), що вочевидь є меншою ніж та, що фактично була сплачена за вищевказаними платежами 127 551,72 грн, що свідчить про відсутність простроченої заборгованості за укладеним між сторонами договором, а тому твердження позивача про невиконання позичальником своїх зобов`язань щодо повернення кредитних коштів є безпідставним.
Разом з тим, ураховуючи нараховані позивачем платежі за відсотками у розмірі 15 730,65 грн відповідно до Картки позичальника, загальна сума заборгованості станом на 30.06.2025 року складає 104 218,65 грн (88 488 грн + 15 730,65 грн) та є меншою за фактично внесені відповідачем кошти у розмірі 127 551,72 грн.
З урахуванням викладеного, оскільки позивач не довів обставин невиконання позичальником своїх зобов`язань щодо повернення кредитних коштів, згідно графіку покриття кредиту, який є додатком № 2-1 до Додаткового договору №1 про внесення змін та доповнень до кредитного договору, то підстави для розірвання кредитного договору № 2975 від 24.04.2019 року відсутні.
Як зазначалось вище, підставою стягнення з відповідачів, які є солідарними боржниками, в повному обсязі коштів за кредитним договором № 2675 від 24.04.2019 року позивач зазначив невиконання ОСОБА_1 зобов`язання по поверненню кредитних коштів, у зв`язку з чим станом на 30.06.2025 року наявна заборгованість за тілом кредиту у розмірі 52 825 грн та послався на пункт 4.2 кредитного договору.
Проте, як зазначалось вище, позивачем не доведено обставин невиконання позичальником своїх зобов`язань щодо повернення кредитних коштів, згідно графіку покриття кредиту, який є додатком № 2-1 до Додаткового договору №1, станом на 30.06.2025 року.
Пунктом 4.2 кредитного договору передбачено, що у разі нецільового використання кредиту та несплати визначених договором платежів, інших порушень з боку позичальника вимог кредитного договору, фонд має право вимагати дострокового погашення кредиту позичальником, поручителем або гарантом.
Ураховуючи викладені обставини та підстави позову, колегія суддів вважає, що у КП «Одеський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» відсутні підстави вимагати повернення відповідачами коштів за кредитним договором №2675 від 24.04.2019 року, строк сплати яких відповідно до графіку покриття кредиту, який є додатком « 2-1 до договору, станом на 30.06.2025 року не настав.
Апеляційний суд зазначає, що розглядаючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції повно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, внаслідок чого обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.
Щодо витрат на професійну правничу допомогу.
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу (ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 133 ЦПК України).
Згідно ч. 1, 2 ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.
За приписами ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно ст. 141 ЦПК України, що закріплює вимоги щодо розподілу судових витрат між сторонами, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Згідно ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
З матеріалів справи вбачається, що на виконання вимог ч. 1 ст. 134 ЦПК України у першій заяві по суті спору, а саме у відзиві на позовну заяву представник  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - адвокат Танірвердієв Асим Довлат-огли просив стягнути з позивача на користь відповідачів витрати на правничу допомогу, понесені останніми у зв`язку з розглядом справи у розмірі 40 000 грн, що є фіксованим, тобто по 20 000 грн на користь кожного з відповідачів. Разом з тим, зазначив, що додання інших доказів, зокрема, опису робіт, квитанцій про сплату за послуги актів, тощо не вимагається враховуючи характер правовідносин та актуальну практику Верховного Суду.
До заяви адвокатом долучено:
- ордер серії ВН № 1391731 від 29.01.2025 року, що підтверджує повноваження адвоката Танірвердієва А.Д. на представництво інтересів  ОСОБА_1 у Балтському районному суді Одеської області на підставі договору № 20/01/25-ц від 20.01.2025 року;
- ордер серії ВН № 1391730 від 29.01.2025 року, що підтверджує повноваження адвоката Танірвердієва А.Д. на представництво інтересів  ОСОБА_2 у Балтському районному суді Одеської області на підставі договору № 20/01/25-ш від 20.01.2025 року;
- копію Договору про надання правової допомоги № 20/01/25-ц від 20.01.2025 року, що укладений між Адвокатським об`єднанням «Лєгіст», в особі учасника ОСОБА_5 та  ОСОБА_1 ;
- копію Договору про надання правової допомоги № 20/01/25-ш від 20.01.2025 року, що укладений між Адвокатським об`єднанням «Лєгіст», в особі учасника ОСОБА_5 та  ОСОБА_2 .
Так, згідно п. 1.1. зазначених вище договорів, предметом Договору є надання АО правової допомоги клієнту: консультацій та роз`яснень з питань цивільного, господарського, адміністративного, кримінального, податкового права, у справах про адміністративні правопорушення тощо,;ведення претензійно-позовної роботи; захист прав та представництво інтересів останнього перед суб`єктами державної реєстрації, державними реєстраторами, нотаріусами, правоохоронними органами, приватними виконавцями, фізичними особам, в судах всіх інстанцій, органах державної виконавчої служби, органах державної влади, на підприємствах, організаціях всіх форм власності та підпорядкування тощо.
Згідно пункту 4.1. зазначених вище договорів, вартість послуг Адвокатського об`єднання встановлюється додатковою угодою до цього Договору.
Пунктом 7.1. зазначених вище договорів передбачено, що цей Договір набирає чинність з моменту його підписання та діє до його повного виконання;
- копію Додаткової угоди № 08/25-ц до Договору про надання правової допомоги № 20/01/25-ц від 20.01.2025 року, що укладено та підписано між Адвокатським об`єднанням «Лєгіст», в особі учасника ОСОБА_5 та Цуріком Валерієм Васильовичем;
- копію Додаткової угоди № 08/25-ш до Договору про надання правової допомоги № 20/01/25-ш від 20.01.2025 року, що укладено та підписано між Адвокатським об`єднанням «Лєгіст», в особі учасника ОСОБА_5 та  ОСОБА_2 .
Відповідно до пункту 1 таких Додаткових угод, сторони дійшли згоди, що вартість послуг (гонорар) Адвокатського об`єднання за професійну правничу допомогу Клієнту у справі № 493/1321/25 – є фіксованою (не залежить від кількості здійснених адвокатом дій, судових засідань, обсягу наданих послуг, витраченого часу, тощо) та становить:
- у суді першої інстанції – 20 000 грн;
- у суді апеляційної інстанції – 10 000 грн.
З огляду на викладене, стороною відповідачами дотримано строки і порядок подання доказів про розмір судових витрат, визначені у частині восьмій статті 141 ЦПК України.
За таких обставин, у суду першої інстанції були наявні всі підстави для стягнення з позивача на користь відповідачів витрат на правову допомогу.
У постанові Верховного Суду від 30 жовтня 2023 року у справі № 591/550/20 (провадження № 61-6344св23) вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.
У пункті 135 постанови від 16 листопада 2022 року в справі № 922/1964/21 Велика Палата Верховного Суду зауважила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
Не маючи повноважень втручатися у відносини між адвокатом та клієнтом щодо визначення гонорару адвоката за надані ним послуги, суд лише здійснює оцінку дійсності, обґрунтованості, розумності і співмірності такого гонорару вчиненій адвокатом роботі під час судового провадження у справі з урахуванням складності та значення справи, за умови подання іншою стороною клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката.
Матеріалами справи підтверджено, що справа з підстав розгляду спору по суті перебувала у провадженні суду першої інстанції з липня 2025 року по жовтень 2025 року, під час якого представником відповідачів у справі подавалися процесуальні документи, зокрема, відзив на позовну заяву, клопотання про розгляд справи в режимі відеоконференції. Крім того, адвокат прийняв участь у 3-х судових засіданнях призначених на 14.08.2025 року, 22.09.2025 року, 28.10.2025 року.
Посилання скаржника на відсутність акту прийняття-передачі послуг, наданих представником відповідачів як підстава для відмови у стягнені витрат на правову допомогу, не заслуговує на увагу, з огляду на наступне.
Так, пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України передбачає, що розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Зокрема Велика Палати Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 вказала, що "при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв. Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону № 5076-VI як "форма винагороди адвоката", але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору. Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку. Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу".
Також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року в справі № 922/1964/21 зазначено, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис наданих послух лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм під час оцінки такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.
Крім того, у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару інша сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.
Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується зі статтею 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.
Отже, відсутність акту виконаних робіт не є безумовною підставою для відмови у стягненні витрат на правничу допомогу за умови підтвердження таких витрат іншими доказами.
Разом з ти, колегія суддів акцентує увагу, що з пункту 2 Додаткової угоди № 08/25-ц до Договору про надання правової допомоги № 20/01/25-ц від 20.01.2025 року та Додаткової угоди № 08/25-ш до Договору про надання правової допомоги № 20/01/25-ш від 20.01.2025 року вбачається, що сторони узгодили, що клієнт протягом 1 року після набрання законної сили остаточним судовим рішенням по суті у справі № 493/1321/25 – зобов`язаний шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок АО або внесення готівкою в касу АО у повному обсязі сплатити вартість послуг (гонорару) АО, встановлену п. 1 цієї додаткової угоди, а також укласти акт прийняття-передачі.
За таких обставин у самій додатковій угоді передбачено складання акту прийняття-передачі протягом 1 року після набрання законної сили остаточним судовим рішенням по суті у справі № 493/1321/25, що повністю спростовує доводи апеляційної скарги в цій частині.
Між тим, апеляційний суд вважає частково слушними посилання позивача про завищений розмір заявлених позивачем судових витрат на правову допомогу щодо складності справи, ціни позову та обсягу виконаних адвокатом робіт.
Тому враховуючи положення статті 141 ЦПК України, зважаючи на підставу, предмет та ціну позову, типовість обставин справи, щодо яких існує стабільна судова практика, апеляційний суд зазначає, що вказані представником відповідачів витрати до стягнення з КП «Одеський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі», зокрема, на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції у сумі 40 000 грн є такими, що у повній мірі не відповідають критерію реальності наданих адвокатських послуг та розумності їхнього розміру, а тому підлягають зменшенню.
Слід зазначити, що при зменшенні витрат на правову допомогу також враховується: чи змінювалася правова позиція сторін у справі в судах певної або всіх судових інстанцій; чи потрібно було адвокату вивчати додаткові джерела права, законодавство що регулює спір у справі, документи та доводи, якими протилежні сторони у справі обґрунтували свої вимоги та інші обставини. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01.12.2021 року у справі № 910/20852/20.
За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку про зменшення витрат на професійну правничу допомогу, понесену відповідачами в суді першої інстанцій, та стягнення з позивача на користь відповідачів 14 000 грн, тобто по 7 000 грн на користь кожного відповідача.
Щодо витрат на професійну правничу допомогу, понесених відповідачами у суді апеляційної інстанції.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є відповідачами у цій справі та під час розгляду якої в судах першої та апеляційної інстанцій користувалися послугами адвоката Танірвердієва Асима Довлат-огли.
Встановлено, що у відзиві на апеляційну скаргу представник відповідачів- адвокат Танірвердієв Асим Довлат-огли просив стягнути з позивача на користь відповідачів витрати на правничу допомогу, понесені останніми у суді апеляційної інстанції у розмірі 20 000 грн, тобто по 10 000 грн на користь кожного з відповідачів. Крім того, зазначив, що докази на підтвердження таких витрат подано разом з відзивом на позов.
У ході розгляду справи в суді апеляційної інстанції відповідачами досягнуто мети подання відзиву на апеляційну скаргу, зокрема рішення суду першої інстанції залишено без змін.
За таких обставин, наявні підстави для стягнення з позивача на користь відповідачі витрат на правничу допомогу.
При цьому приймаючи до уваги критерії розумності і співмірності судових витрат, апеляційний суд зазначає, що вказані стороною позивача за первісним витрати до стягнення з відповідача, зокрема на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанцій у розмірі 7000 грн, є такими, що в повній мірі не відповідають критерію реальності наданих адвокатських послуг та розумності їхнього розміру.
З матеріалів справи вбачається, що відзив на апеляційну скаргу у справі поданий та підписаний адвокатом Танірвердієвим А.Д. від імені  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який представляв інтереси відповідачів в суді першої інстанції у цій справі і є обізнаним із законодавством, яким врегульовуються спірні правовідносини та судовою практикою, що, поза сумнівом, істотно впливає на обсяг зусиль адвоката в межах повторного вивчення обставин справи, законодавства, яким врегульовані спірні відносини та судової практики, яка склалась при розгляді аналогічних чи близьких за змістом справ.
Між тим справа в суді апеляційної інстанції була розглянута в першому судовому засіданні, що відбулося 12.05.2026 року і в якому приймав участь в режимі відеоконференції адвокат Танірвердієвим А.Д., як представник  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . 
Тому, апеляційний суд, не погоджується із наведеним представником Цуріка В.В. та Шаповала О.О. розміром витрат на правову допомогу адвоката, понесених відповідачами у суді апеляційної інстанції у сумі 20 000 грн та вважає за необхідне зменшити їх розмір до 10 000 грн, тобто по 5 000 грн на користь кожного відповідача.
Ураховуючи те, що вивчення документів, формування правової позиції по даній справі, а також, підготовка відзиву на апеляційну скаргу, не вимагали великого обсягу аналітичної й технічної роботи, приймаючи до уваги співмірність суми із складністю справи та наданим адвокатом обсягом послуг, а також кінцевий результат розгляду справи, апеляційний суд вважає справедливим стягнути з КП «Одеський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» на користь  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу, понесені відповідачами у судах першої та апеляційної інстанцій, у розмірі 24 000 гривень, тобто по 12 000 гривень на користь кожного відповідача.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) неодноразово вказував, що право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі "Руїз Торіха проти Іспанії"). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії").
Також, Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Ураховуючи викладене, колегія суддів проходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції – зміні в частині стягнення витрат на правову допомогу, в іншій частині рішення суду залишенню без змін. 
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд, 
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Одеський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» – задовольнити частково.
Рішення Балтського районного суду Одеської області від 28 жовтня 2025 року – змінити.
Стягнути з Комунального підприємства «Одеський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» (ЄДРПОУ 25042554) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу, понесені в суді першої інстанції у розмірі 7 000 грн.
Стягнути з Комунального підприємства «Одеський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» (ЄДРПОУ 25042554) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати на професійну правничу допомогу, понесені в суді першої інстанції у розмірі 7 000 грн.
В іншій частині рішення суду – залишити без змін.
Стягнути з Комунального підприємства «Одеський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» (ЄДРПОУ 25042554) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу, понесені в суді апеляційної інстанції у розмірі 5 000 грн.
Стягнути з Комунального підприємства «Одеський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» (ЄДРПОУ 25042554) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати на професійну правничу допомогу, понесені в суді апеляційної інстанції у розмірі 5 000 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст рішення складено: 29.06.2026 року.

Головуючий:       О.М. Таварткіладзе

Судді:         Л.М. Вадовська

С.О. Погорєлова