Справа № 610/1235/26
Провадження № 2/610/1409/2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.09.2026 Балаклійський районний суд Харківської області в складі: 
головуючого – судді Феленка Ю.А., 
за участю секретаря судового засідання Афоніної Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Балаклія Ізюмського району Харківської області цивільну справу за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ФК ЄВРОКРЕДИТ" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

23.03.2026 до Балаклійського районного суду Харківської області надійшла позовна заява ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ФК ЄВРОКРЕДИТ" (далі – ТОВ "ФК ЄВРОКРЕДИТ") до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 49-120-867-2-21-Г у сумі 81 469,55 грн
На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 12.08.2021 між АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ "МЕГАБАНК" (далі - АТ "МЕГАБАНК") і відповідачем було укладено Кредитний Договір № 49-120-867-2-21-Г (з ануїтетними платежами) приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (індивідуальна частина) (далі – кредитний договір), який складається з публічної та індивідуальної частин. За умовами кредитного договору кредитодавець надав позичальнику кредитні кошти у сумі та на умовах визначених договором, які позичальник зобов`язалася повернути, сплатити проценти за користування ними та інші платежі згідно з додатками до цього договору. Для обліку кредиту та нарахованих процентів за кредитом кредитодавець відкрив відповідні рахунки. Сторони погодили всі істотні умови кредитного договору, у тому числі, розмір процентної ставки за користування кредитом, комісійної винагороди тощо. АТ "МЕГАБАНК" своє зобов`язання за кредитним договором виконало, натомість відповідач кредитні кошти не повернула, зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала, внаслідок чого утворилася заборгованість у сумі 81 469,55 грн, з яких 46 416,17 грн – заборгованість за кредитом, 6 092,10 грн – заборгованість зі сплати процентів, 28 961,28 грн – заборгованість зі сплати комісії. Натепер право грошової вимоги до відповідача на підставі договорів про відступлення прав вимоги № GL1N426240 від 03.09.2024 та № 1/12 від 27.12.2024 перейшло до ТОВ "ФК ЄВРОКРЕДИТ". Посилаючись на викладене, позивач просить суд стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості за кредитним договором № 49-120-867-2-21-Г від 12.08.2021.

14.06.2026 представник відповідача – адвокат Лисенко А.О. подав відзив на позовну заяву та того ж дня – відзив на позовну заяву у новій редакції, у якому просив поновити строк для його подання та відмовити у задоволенні позовних вимог. 
Щодо поважності причин пропуску строку для подання відзиву, представник відповідача зазначив, що копію ухвали про відкриття провадження у справі відповідач не отримувала, а він отримав в електронному кабінеті системи "Електронний суд" лише 09.06.2026. 
На обґрунтування відзиву навів, що, на його думку, умова договору про сплату комісії за видачу кредиту є нікчемною, оскільки позичальнику встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватися безоплатно, а надання інших послуг за обслуговування кредиту, не пов`язаних з інформуванням про стан кредитної заборгованості, за вказану плату умовами договору не передбачено, отже положення пункту 2.8 кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними, а тому вважає, що сплачена відповідачем сума комісії підлягає зарахуванню в погашення боргу. 
Крім того, представник відповідача зауважив, що позивач не надав детального розрахунку заборгованості, зокрема в частині нарахування процентів за користування кредитними коштами. У довідці-розрахунку, що міститься в матеріалах справи не конкретизовано порядок та розмір нарахованих процентів за користування кредитними коштами (відображена лише загальна сума без конкретизації строку, процентної ставки нарахування тощо), а з виписки по рахунку також не убачається розмір процентної ставки, за якою нараховувались проценти за користування коштами.
Як убачається з виписки по особовим рахункам, з відповідача вже було списано 5 430,24 грн комісії. 
Таким чином, оскільки комісію позивачем нараховано безпідставно, проценти за користування кредитними коштами не підлягають стягненню через відсутність детального розрахунку, а також враховуючи, що 5 430,24 грн комісії вже було фактично стягнуто, відповідач визнає позовні вимоги частково – у загальному розмірі заборгованості 40 985,93 грн, виходячи з наданого представником відповідача контррозрахунку: 81 469,55 – 28 961,28 – 5 430,24 – 6 092,10 = 40 985,93 грн. 
До того ж, представник відповідача вважає завищеним та не співмірним зі складністю справи заявлений позивачем розмір понесених судових витрат на правничу допомогу, оскільки дана справа не є складною за її змістом, за складання позовної заяви, яка по суті є шаблоном, що підтверджує додаткова угода до договору про надання правничої допомоги, з якої убачається низка позичальників, по яким провадяться однакові дії щодо стягнення заборгованості.
Разом з тим, представник відповідача повідомив, що витрати відповідача на правничу допомогу становлять 15 000 грн, докази понесення яких будуть долучені до справи до ухвалення рішення суду або протягом 5-ти днів з дня його ухвалення (а.с. 75-81).

Вирішуючи клопотання представника відповідача щодо поновлення строку для подання відзиву суд виходить з такого.
Частиною 7 статті 178 ЦПК України визначено, що відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи – отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі.
Ухвала про відкриття провадження у справі віл 30.03.2026 була надіслана відповідачу засобом поштового зв`язку рекомендованим листом з повідомленням, проте отримана нею не була, конверт повернувся до суду із відміткою про причину невручення – адресат відсутній.
Відтак, враховуючи, що копію ухвали про відкриття провадження відповідачу вручено не було, а його представник отримав копію вказаної ухвали в електронному кабінеті в системі "Електронний суд" 09.06.2026, що не спростовано іншими матеріалами справи, суд вважає, що трок для подання відзиву пропущено не було, а отже, поновлення не потребує.

У судове засідання представник позивача не з`явився, про час та місце його проведення був повідомлений належним чином, позовна заява містить клопотання про розгляд справи за його відсутності. Аналогічне клопотання подано представником позивача 07.09.2026.
Відповідач та її представник у судове засідання не з`явилися, відзив на позовну заяву мітить клопотання про розгляд справи за їхньої відсутності. 
У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалось.

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою від 30.03.2026 прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі та призначено проведення судового засідання в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 17.06.2026 (а.с. 54).
14.06.2026 представник відповідача через електронний кабінет в системі "Електронний суд" подав клопотання про залишення без розгляду позовної заяви та повернення позовної заяви позивачу (а.с. 69-71).
Зі змісту ст. 257 ЦПК України убачається, що відповідач або його представник не наділені повноваженнями на подання заяви про залишення позовної заяви без розгляду, відтак суд доходить висновку, що вказана вище заява представника відповідача задоволенню не підлягає. 
17.06.2026 судовий розгляд справи було відкладено до 09.09.2026.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив, що 12.08.2021 між АТ "МЕГАБАНК" і ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 49-120-867-2-21-Г (з ануїтетними платежами) приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (індивідуальна частина) (а.с. 12-14).
Згідно з п. 1 Кредитного договору позичальник беззастережно та безвідклично підтвердив: прийняття в повному обсязі Публічної пропозиції (оферти) АТ "МЕГАБАНК" на укладання Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, який розміщений у місці інформування клієнта та на сайті АТ "МЕГАБАНК" www.megabank.ua; згоду з умовами Договору, а також положеннями усіх Додатків до Договору; укладання з банком Договору, який складається з публічної частини договору, яка розміщена у місці інформування позичальника та на сайті АТ "МЕГАБАНК" www.megabank.ua, а також цієї індивідуальної частини Договору, підписанням якої позичальник приєднується до Договору в цілому.
Пунктом 2.2 Кредитного договору був визначений строк кредитування з 12.08.2021 до 11.08.2026 включно. 
Загальний розмір кредиту – 50 280 грн (п. 2.3 Кредитного договору).
Згідно з п. 2.4 Кредитного договору процентна ставка за користування кредитом, що нараховується на суму заборгованості (фіксована) складає 5,00 % річних.
Орієнтовна реальна річна процентна ставка складає 44,5 % (п. 2.5 Кредитного договору).
Пунктом 2.8 Кредитного договору був визначений розмір комісійної винагороди за обслуговування кредитної заборгованості, а саме 1,80 % від суми кредиту, що сплачується щомісячно.
Згідно з п. 2.11 Кредитного договору процентна ставка за користування кредитом понад строк, вказаний в п. 2.2 Договору складає 50,00 % річних, що нараховується на суму простроченої заборгованості, починаючи з першого дня прострочення боргу.
Відповідно до п. 3.1 Кредитного договору АТ "МЕГАБАНК" зобов`язався для обліку кредиту відкрити позичковий рахунок НОМЕР_1 , для обліку нарахованих процентів – рахунок НОМЕР_2 .
На підставі зазначених вище умов Кредитного договору була складена таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, яка є додатком до Договору (а.с. 15).
Кредитний договір був підписаний ОСОБА_1 власноручним підписом.
Аналогічні умови наведені у паспорті споживчого кредиту, який відповідач також підписала власноручним підписом (а.с. 16-17).
На виконання умов кредитного договору 12.08.2021 ОСОБА_1 отримала від АТ "МЕГАБАНК" кредитні кошти у сумі 50 280 грн готівкою через касу. На підтвердження зазначеного позивач надав заяву на видачу готівки № TR.3107692.3773.46 від 12.08.2021, а також виписки з особових рахунків НОМЕР_1 та НОМЕР_2 за періоди 12.08.2021 - 02.12.2022 та 03.12.2022 – 03.09.2024 відповідно. З вказаних виписок також убачається, що відповідач користувалася кредитними коштами, здійснювала періодичні часткові погашення заборгованості (а.с. 20-23).
Факт укладення кредитного договору та отримання кредитних коштів у зазначеному в договорі розмірі не заперечується самою відповідачем.
Відповідно до наданої позивачем довідки-розрахунку заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 49-120-867-2-21-Г від 12.08.2021 станом на 03.09.2024 становить 81 469,55 грн, з яких 46 416,17 грн – заборгованість за основним боргом, 6 092,10 грн – заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами, 28 961,28 грн – заборгованість за комісією (а.с. 19).
03.09.2024 за результатами відкритих торгів (аукціону), оформлених протоколом електронного аукціону № GFD001-UA-20240618-01260 від 09.07.2024, між АТ "МЕГАБАНК" та ТОВ "ФК "МУСТАНГ ФІНАНС" був укладений Договір № GL1N426240 про відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого до ТОВ "ФК "МУСТАНГ ФІНАНС" перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 49-120-867-2-21-Г від 12.08.2021, що підтверджується витягом з Реєстру договорів, що є Додатком № 1 до Договору відступлення прав вимог № GL1N426240 від 03.09.2024 (а.с. 26-27, 29).
27.12.2024 між ТОВ "ФК "МУСТАНГ ФІНАНС" та ТОВ "ФК ЄВРОКРЕДИТ" було укладено Договір № 1/12 про відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого до ТОВ "ФК ЄВРОКРЕДИТ" перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 49-120-867-2-21-Г від 12.08.2021 у загальній сумі заборгованості 81 469,55 грн, з яких 46 416,17 грн – основний борг, 6 092,10 грн – проценти, 28 961,28 грн – комісії (а.с. 30, 32).
Позивач надав документацію, яка наявна у нього як фактора, що стосується заборгованості боржника, яка підтверджує дійсність та наявність права грошової вимоги до боржника станом на дату відступлення права вимоги, зокрема платіжні інструкції про здійснення оплати за відступлення прав вимоги (а.с. 28, 31).
Таким чином, до ТОВ "ФК ЄВРОКРЕДИТ" перейшли всі права АТ "МЕГАБАНК" щодо права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 49-120-867-2-21-Г від 12.08.2021 у загальному розмірі заборгованості 81 469,55 грн.

Норми права, які застосував суд.

Відповідно до ч. 1 ст. 12, ч. 1 ст. 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
При цьому, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно із ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Частиною 1 статті 513 ЦК України передбачено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Мотиви суду.

Як було встановлено судом, між сторонами виникли кредитні правовідносини на підставі кредитного договору № 49-120-867-2-21-Г від 12.08.2021, укладеного між відповідачем ОСОБА_1 і первісним кредитором – АТ "МЕГАБАНК", правонаступником якого є позивач ТОВ "ФК ЄВРОКРЕДИТ".
Зазначеним договором були визначені його предмет, розмір кредиту, строки та умови повернення кредитних коштів, розмір плати за користування ними та інші умови правовідношення.
Договір був підписаний відповідачем власноручним підписом.
Спір стосується стягнення заборгованості за договором, а саме заборгованості за кредитом, процентами за користування кредитними коштами та комісійною винагородою за обслуговування кредитної заборгованості.
На виконання умов кредитного договору від 12.08.2021 первісний кредитор надав відповідачу кредитні кошти у визначеному договором розмірі готівкою через касу. Для обліку та нарахованих процентів в АТ "МЕГАБАНК" було відкрито відповідні рахунки.
Факт укладення кредитного договору, надання кредитних коштів відповідачу та їх отримання не заперечується самою відповідачкою, а також підтверджується заявою на видачу готівки та даними виписок з її особових рахунків.
На підставі договорів про відступлення прав вимоги № GL1N426240 від 03.09.2024 та № 1/12 від 27.12.2024 право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 49-120-867-2-21-Г від 12.08.2021 перейшло до ТОВ "ФК ЄВРОКРЕДИТ".
Внаслідок порушення відповідачем ОСОБА_1 зобов`язань стосовно своєчасного повернення суми отриманого кредиту, сплати нарахованих за користування кредитними коштами процентів та комісії за обслуговування кредиту позивачем було здійснено відповідний розрахунок за вказаним вище кредитним договором, згідно з яким заборгованість відповідача становить 81 469,55 грн, з яких 46 416,17 грн – заборгованість за тілом кредиту, 6 092,10 грн – заборгованість за процентами, нарахованими за користування кредитними коштами, 28 961,28 грн – комісія за обслуговування кредиту.

Щодо нарахування процентів суд зазначає таке.
Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Позивачем на підтвердження розміру нарахованих процентів надано виписки по особовим рахункам відповідача за періоди 12.08.2021 - 02.12.2022 та 03.12.2022 – 03.09.2024, в яких відображено рух наданих кредитних коштів, а також довідку-розрахунок заборгованості, відповідно до якого сума заборгованості ОСОБА_1 станом на 03.09.2024 складає 81 469,55 грн, з яких 46 416,17 грн – заборгованість за основним боргом, 6 092,10 грн – заборгованість за нарахованими процентами, 28 961,28 грн – заборгованість за комісією.
При цьому ані з виписок по особовим рахунках, ані з довідки-розрахунку заборгованості неможливо встановити розмір процентної ставки, за якою нараховувалися проценти за користування коштами.
Детального розрахунку заборгованості позивачем не надано.
Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3 ст. 12 ЦПК України).
У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором (постанова Верховного Суду від 30.11.2022 у справі № 334/3056/15).
Належним чином дослідити розрахунок заборгованості за кредитним договором, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з випискою з особового рахунку позичальника, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок це процесуальний обов`язок суду (постанови Верховного Суду від 03.05.2018 року у справі № 404/251/17, від 05.12.2018 у справі № 346/5603/17, від 20.07.2022 у справі № 343/557/15-ц, від 14.09.2022 у справі № 369/7147/15-ц).
Натомість суд позбавлений можливості перевірити правильність здійсненого позивачем розрахунку заборгованості, зокрема в частині нарахування процентів, оцінити у сукупності та взаємозв`язку із виписками з особових рахунків відповідача, а також навести свій розрахунок у судовому рішенні, оскільки детальний розрахунок заборгованості в матеріалах справи відсутній.
З огляду на викладене суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення процентів за користування кредитом.

Щодо заперечень відповідача стосовно нарахування комісії за обслуговування кредиту суд зазначає таке.
10.06.2017 набув чинності Закон України "Про споживче кредитування", у зв`язку із чим у Законі України "Про захист прав споживачів" текст ст. 11 викладено в такій редакції: "Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування".
Положення частини першої, другої та п`ятої статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" з набуттям чинності Закону України "Про споживче кредитування" залишилися незмінними.
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 1 Закону України "Про споживче кредитування", загальні витрати за споживчим кредитом – витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно з частиною 2 статті 8 Закону України "Про споживче кредитування" до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Отже, Закон України "Про споживче кредитування" передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
На виконання вимог, у тому числі, п. 4 ч. 1 ст. 1 та ч. 2 ст. 8 Закону України "Про споживче кредитування" Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі – Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 "Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту".
Відповідно до п. 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.
Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (п. 8 Правил про споживчий кредит).
Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.
Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України "Про споживче кредитування" та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.
Закон України "Про споживче кредитування" розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.
Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України "Про споживче кредитування" після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Згідно з ч. 5 ст. 12 Закону України "Про споживче кредитування" умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України "Про споживче кредитування" щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України "Про споживче кредитування".
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19, постанові Верховного Суду від 29 листопада 2023 року у справі № 461/2857/20.
У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що у кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 11 Закону України "Про споживче кредитування". Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України "Про споживче кредитування".
У відзиві на позовну заяву представник відповідача заперечував факт отримання відповідачем додаткових та супутніх послуг від банка, за які позивач просить стягнути з нього комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості.
З матеріалів справи також не убачається необхідності внесення плати за додаткові, супутні послуги банку, пов`язані з розрахунково-касовим обслуговуванням та комісії за обслуговування кредиту. В кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надавалися ОСОБА_1 , та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредитної заборгованості.
Ураховуючи, що банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні кредитного договору, а відповідач стверджує, що такі послуги не отримував, що у свою чергу не було спростовано позивачем, відтак положення договору та вимоги про стягнення комісії за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України "Про споживче кредитування".
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 10 січня 2024 року у справі № 727/5461/23.
Виходячи з наведеного вимоги банку щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за комісією в розмірі 28 961,28 грн задоволенню не підлягають.

Разом з цим, щодо суми комісійної винагороди у сумі 5 430,24 грн, яка була списана позивачем, та яку представник відповідача просить вирахувати з загальної суми заборгованості, як таку, що була стягнута безпідставно, слід зазначити наступне.
Як було зазначено вище, кредитний договір було підписано відповідачем власноручним підписом. Перед підписанням договору відповідач ознайомився з його умовами та зобов`язався беззастережно виконувати їх. Кредитний договір передбачає сплату комісійної винагороди за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 1,8 % від суми кредиту щомісячно. 
Користуючись кредитними коштами, відповідач не був позбавлений можливості звернутися до банку з метою отримання виписок по особовим рахункам, розрахунку заборгованості, а у разі незгоди щодо здійснення банком нарахувань, у тому числі комісії, вимагати від банку зміни умов договору у цій частині. Проте з відповідними заявами відповідач до банку не зверталася, що свідчить про її згоду з нарахованою та сумою комісійної винагороди, що була списана під час користування кредитними коштами.
Тобто на час укладення кредитного договору та протягом усього періоду користування кредитними коштами відповідач була згодна з умовами договору, зокрема в частині стягнення з неї комісійної винагороди за обслуговування кредитної заборгованості.
За таких обставин у суду відсутні підстави для відрахування списаної суми заборгованості від загальної суми заборгованості.
Враховуючи викладене, з огляду на те, що на час розгляду справи відповідачем не надано даних, що свідчать про повне погашення заборгованості, водночас враховуючи відсутність підстав для стягнення процентів за користування кредитними коштами та комісійної винагороди за обслуговування кредитної заборгованості, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ТОВ "ФК "ЄВРОКРЕДИТ", а саме в частині стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором, яка виникла станом на 03.09.2024, в розмірі 46 416,17 грн, яка складається з заборгованості за тілом кредиту. 
В іншій частині позову слід відмовити.

Судові витрати.
,
Як убачається з матеріалів справи, позивачем за подання до суду позовної заяви сплачено 2 662,40 грн судового збору (а.с. 1). 
У зв`язку із частковим задоволенням позову відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відтак стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у сумі 1 516,87 грн (46 416,17 х 2 662,40 / 81 469,55 = 1 516,87).

Стосовно витрат позивача на професійну правничу допомогу у сумі 11 200 грн, суд зазначає таке.
За приписами ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).
Відповідно до ст. 1 ЗУ "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги – це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 ЗУ "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").
На підставі п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.
Судові витрати на правничу допомогу – це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов`язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу.
Згідно із ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2 ст. 137 ЦПК України).
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).
Положеннями ч. 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
01.07.2025 між ТОВ "ФК "ЄВРОКРЕДИТ" і Адвокатським об`єднанням "АЛЬЯНС ДЛС" (далі – АО "АЛЬЯНС ДЛС") укладено договір про надання правничої допомоги № 1/07, до якого додається реєстр боржників від 01.12.2025, відповідно до яких адвокатське об`єднання прийняло на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу по захисту прав і інтересів клієнта з питань, зокрема, у справі про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за кредитним договором № 49-120-867-2-21-Г від 12.08.2021 (а.с. 33-36).
У відповідності до акта приймання-передачі послуг з правничої допомоги № 12103034 від 05.01.2026, вартість наданих АО "АЛЬЯНС ДЛС" правових і юридичних послуг ТОВ "ФК ЄВРОКРЕДИТ" у справі зі стягнення заборгованості з ОСОБА_1 складає 11 200 грн (складання позовної заяви – 10 000 грн, проведення юридичного та фінансового аналізу 1 боржника – 1 200 грн) (а.с. 37).
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що наявні підстави для відшкодування витрат на професійну правову допомогу, оскільки вони є фактично понесеними.
У відповідності до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Частиною 5 статті 137 ЦПК передбачено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 137 ЦПК України).
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Дослідивши матеріали справи та зміст поданих сторонами документів, суд вважає співмірним наданий адвокатом обсяг послуг з їх вартістю 11 200 грн, враховуючи фактичний вид правової допомоги, складність справи, затрачений час на надання таких послуг. 
Матеріали справи містять належним чином завірені копії відповідних документів, що підтверджують факт укладення договору про надання професійної правничої допомоги та розмір фактично понесених позивачем витрат. Підстав для їх зменшення або відмови у стягненні їх з відповідача не убачається. 
Натомість представником відповідача не наведено обґрунтованих підстав для зменшення розміру витрат на правову допомогу, відтак його клопотання суд вважає безпідставним та таким, що задоволенню не підлягає.
Разом з цим, внаслідок часткового задоволення позову витрати на професійну правничу допомогу на підставі п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог та підлягають стягненню в сумі 6 381,05 грн (46 416,17 х 11 200 / 81 469,55 = 6 381,05).

Враховуючи вищенаведене, керуючись статтями 207, 526, 530, 612, 626, 628, 633, 1049, 1054 ЦК України, статтями 12, 13, 81, 133, 137, 141, 142, 258, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд –

УХВАЛИВ:

Позов ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ФК ЄВРОКРЕДИТ" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задовольнити частково.
Стягнути ОСОБА_1 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ФК ЄВРОКРЕДИТ" заборгованість за кредитним договором № 49-120-867-2-21-Г від 12.08.2021 у сумі 46 416 (сорок шість тисяч чотириста шістнадцять) гривень 17 копійок.
В іншій частині позову відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ФК ЄВРОКРЕДИТ" витрати зі сплати судового збору у сумі 1 516 (одну тисячу п`ятсот шістнадцять) грн 87 грн та витрати на правову допомогу у сумі 6 381 (шість тисяч триста вісімдесят одну) грн 05 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ФК ЄВРОКРЕДИТ", місцезнаходження: 49001, м. Дніпро, пров. Ушинського, буд. 1, офіс 105, код ЄДРПОУ 40932411.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Повний текст рішення складено 14 вересня 2026 року.

Суддя | Ю.А. Феленко