ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2026 року 
м. Київ

cправа № 910/8857/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Дроботової Т. Б. - головуючого, Багай Н. О., Чумака Ю. Я., 

секретар судового засідання - Денисюк І. Г.,

за участю представників: 
позивача - Поліщук М. В., 
відповідача - Снісаренко Д. І., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фітнес клуб "Галактика"
на постанову Північного апеляційного господарського суду від 12.03.2026 (судді: Сибіга О. М. - головуючий, Кравчук Г. А., Тищенко О. В.)
за позовом Київської міської ради
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фітнес клуб "Галактика"
про стягнення 5 186 921,23 грн,
В С Т А Н О В И В:
1. Короткий зміст позовних вимог і підстав позову
1.1. У липні 2025 року Київська міська рада звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фітнес клуб "Галактика" (далі - ТОВ "ФК "Галактика", фітнес клуб) про стягнення з нього 5 186 921,23 грн безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за користування земельною ділянкою за період із 12.03.2020 по 30.06.2025.
1.2. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач у спірному періоді користувався земельною ділянкою, кадастровий номер 8000000000:79:336:0024, площею 0,2344 га на просп. Голосіївському, 120-в у Голосіївському р-ні м. Києва без правовстановлюючих документів на неї та без належної сплати коштів за таке користування до місцевого бюджету, внаслідок чого зберіг за рахунок Київської міської ради, яка діє від імені територіальної громади міста, грошові кошти у розмірі орендної плати у сумі, заявленій до стягнення. 
2. Короткий зміст судових рішень
2.1. Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.12.2025 позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ "ФК "Галактика" на користь Київської міської ради 671 361,88 грн безпідставно збережених коштів в розмірі орендної плати за користування спірною земельною ділянкою за період із 12.03.2020 по 30.06.2025 і 8056,34 грн судового збору. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Аргументуючи судове рішення, місцевий господарський суд виходив із того, що відповідач як фактичний користувач спірної земельної ділянки без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг кошти, які мав сплатити за користування нею, а тому він зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України. Водночас суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, а саме у сумі 671 361,88 грн, адже позивач неправильно здійснив розрахунок суми безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою за спірний період, з огляду на те, що фактичний код виду цільового призначення земельної ділянки - 07.02 для будівництва та обслуговування об`єктів фізичної культури і спорту, а відповідно до додатків 11 до рішень Київської міської ради "Про бюджет міста Києва" мінімальний розмір орендної плати за земельні ділянки комунальної власності територіальної громади міста Києва (у відсотках від нормативно грошової оцінки) для земельних ділянок із кодом 07.02 становив: у 2020 році - 0,01 %; у 2021 році - 0,01 %; у 2022 році - 0,01 %; у 2023 році - 0,01 %; у 2024 році - 3 %; у 2025 році - 0,01 %.
2.2. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 12.03.2026 рішення Господарського суду міста Києва від 03.12.2025 скасовано в частині відмови в задоволенні позовних вимог Київської міської ради до ТОВ "ФК "Галактика" про стягнення 4 515 559,35 грн безпідставно збережених коштів у виді орендної плати за користування земельною ділянкою, та прийнято в цій частині нове рішення, яким позов задоволено. Викладено резолютивну частину рішення в редакції, згідно з якою позов задоволено повністю. Стягнуто з ТОВ "ФК "Галактика" на користь Київської міської ради 5 186 921,23 грн безпідставно збережених коштів в розмірі орендної плати за користування земельною ділянкою. Здійснено розподіл судових витрат. 
Апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що Київською міською радою при здійсненні розрахунку безпідставно збережених коштів в розмірі орендної плати за користування спірною земельною ділянкою правомірно застосовано відсоткову ставку орендної плати 5 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, виходячи з класифікації видів цільового призначення земель 03.07 для будівництва та обслуговування адміністративних будинків, офісних будівель компаній, які займаються підприємницькою діяльністю, пов`язаною з отриманням прибутку, 03.10 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі відповідно до додатка 11 до рішення Київської міської ради про бюджет міста Києва на відповідний рік, адже згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань основним видом діяльності ТОВ "ФК "Галактика" є 68.20 - надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна. 
3. Короткий зміст касаційної скарги і заперечень на неї
3.1. Не погоджуючись із постановою Північного апеляційного господарського суду від 12.03.2026 у цій справі, ТОВ "ФК "Галактика" звернулося з касаційною скаргою до Верховного Суду, в якій просить її скасувати та залишити в силі рішення Господарського суду міста Києва від 03.12.2025.
Підставою касаційного оскарження скаржник визначає пункти 3, 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України та посилається на порушення апеляційним господарським судом матеріального права, а саме статті 20 Земельного кодексу України, пункту 69 Порядку ведення державного земельного кадастру, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051, пункту 124 Порядку ведення державного земельного кадастру, який затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051, а також норм процесуального права, а саме статей 77, 236 Господарського процесуального кодексу України. Зокрема, скаржник вказує на відсутність висновку Верховного Суду у подібних правовідносинах щодо визначення розміру ставки орендної плати у випадку, коли код виду цільового призначення земельної ділянки не встановлений через бездіяльність власника земельної ділянки; вважає, що суд апеляційної інстанції встановив обставини, що мають суттєве значення, на підстав недопустимих доказів, зокрема акта обстеження земельної ділянки від 25.02.2025 № ДК/39-АО/2025, який було одержано з порушенням закону.
Скаржник наголошує на тому, що на спірній земельній ділянці розташована будівля басейну і фактичний код виду цільового призначення спірної земельної ділянки у наведеному випадку - 07.02 (для будівництва та обслуговування об`єктів фізичної культури і спорту), тому апеляційним господарським судом було неправильно визначено розмір ставки орендної плати за спірну земельну ділянку.
3.2. У відзиві на касаційну скаргу Київська міська рада заперечує проти доводів касаційної скарги та просить її залишити без задоволення, а оскаржену постанову суду апеляційної інстанції - без змін як законну та обґрунтовану.
4. Розгляд касаційної скарги та позиція Верховного Суду
4.1. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та заперечення на неї, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів зазначає таке.
4.2. Як свідчать матеріали справи та установили попередні судові інстанції, згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 16.07.2025 № 435559725 ТОВ "ФК "Галактика" є власником нерухомого майна - будівлі, будівлі басейну, нежитлової будівлі, об`єкта житлової нерухомості площею 1690,7 м^2 на просп. Голосіївському, 120-в у Голосіївському р-ні м. Києва.
Державну реєстрацію права власності на нерухоме майно проведено на підставі акта приймання-передачі нерухомого майна від 10.05.2019 та протоколу загальних зборів учасників ТОВ "ФК "Галактика" від 10.05.2019 № 8.
Вказане нерухоме майно розташоване на земельній ділянці, кадастровий номер 8000000000:79:336:0024, площею 0,2344 га на просп. Голосіївському, 120-в у Голосіївському р-ні м. Києва. 
Відомості про земельну ділянку, кадастровий номер 8000000000:79:336:0024, внесено до Державного земельного кадастру 30.03.2007.
У витягу з Державного земельного кадастру від 28.01.2025 № НВ-0000136482025 зазначено, що вид цільового призначення вказаної земельної ділянки - "іншої комерційної діяльності"; нормативна грошова оцінка - 11 085 057,08 грн. 
Суди установили, що земельна ділянка сформована та є об`єктом цивільних прав у розумінні статті 79^1 Земельного кодексу України з 30.03.2007.
Відповідно до листа Головного управління ДПС у м. Києві від 12.06.2025 № 17773/5/26-15-04-15-03 ТОВ "ФК "Галактика" не подавало податкові декларації по платі за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) та не сплачувало плату за землю з 01.01.2020 по 31.12.2025 до Центральної державної податкової інспекції Головного управління ДПС у м. Києві (Голосіївський район). Згідно з даними інформаційно-комунікаційної системи контролюючого органу в інтегрованих картках по фітнес клубу заборгованість з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) не обліковується. 
В акті обстеження земельної ділянки від 25.02.2025 № ДК/39-АО/2025 вказано, що на частині земельної ділянки, кадастровий номер 8000000000:79:336:0024, розташовано будівлю фітнес клубу "Галактика", інша частина вказаної земельної ділянки, в`їзд до якої обмежено автоматичним шлагбаумом, огороджена парканом та використовується як платна автомобільна стоянка.
Відповідно до відомостей Державного земельного кадастру код виду цільового призначення земельної ділянки, кадастровий номер 8000000000:79:336:0024, відповідно до Класифікатора видів цільового призначення земельних ділянок, наведеного у додатку 59 до Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051, не визначено.
4.3. Предметом позову у цій справі є стягнення 5 186 921,23 грн безпідставно збережених коштів у розмірі неотриманої орендної плати на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України за користування спірною земельною ділянкою за період із 12.03.2020 по 30.06.2025.
4.4. Розглянувши касаційну скаргу, суд касаційної інстанції вважає висновки апеляційного господарського суду передчасними з огляду на таке.
Відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події, та зокрема, застосовуються до вимог про витребування майна власником із чужого незаконного володіння.
Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.
Правові підстави користування земельною ділянкою комунальної власності за змістом глави 15 Земельного кодексу України реалізуються через право постійного користування або право оренди.
Частиною 1 статті 93 і статтею 125 Земельного кодексу України передбачено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права.
Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату (пункт "в" частини 1 статті 96 Земельного кодексу України).
Принцип платного використання землі передбачено й статтею 206 Земельного кодексу України, за змістом якої використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.
Разом із тим згідно зі статтями 122- 124 Земельного кодексу України міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.
Особи, які отримують земельну ділянку комунальної власності в користування за договором оренди (договором купівлі-продажу права оренди), зобов`язані сплачувати за неї орендну плату. Орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди, як це передбачено частиною 1 статті 21 Закону України "Про оренду землі".
Верховний Суд, розглядаючи спори у подібних правовідносинах, у своїх постановах неодноразово звертав увагу на те, що виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені та яка не була відведена в оренду попередньому власнику. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права.
Водночас Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 зазначила, що принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди відомий ще за часів Давного Риму (збудоване приростає до землі). Цей принцип має фундаментальне значення та глибокий зміст, він продиктований як потребами обороту, так і загалом самою природою речей, невіддільністю об`єкта нерухомості від земельної ділянки, на якій він розташований. Нормальне господарське використання земельної ділянки без використання розташованих на ній об`єктів нерухомості неможливе, як і зворотна ситуація - будь-яке використання об`єктів нерухомості є одночасно і використанням земельної ділянки, на якій ці об`єкти розташовані. Отже, об`єкт нерухомості та земельна ділянка, на якій цей об`єкт розташований, за загальним правилом мають розглядатися як єдиний об`єкт права власності.
Тобто власник нерухомого майна має право на користування земельною ділянкою, на якій воно розташоване. Ніхто інший, окрім власника об`єкта нерухомості, не може претендувати на земельну ділянку, оскільки вона зайнята об`єктом нерухомого майна.
В такий спосіб положення глави 15, статей 120, 125 Земельного кодексу України, статті 1212 Цивільного кодексу України дають підстави вважати, що до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, ураховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, особа яка придбала такий об`єкт стає фактичним користувачем тієї земельної ділянки, на якій такий об`єкт нерухомого майна розташований, а відносини з фактичного користування земельною ділянкою без оформлення прав на цю ділянку (без укладення договору оренди тощо) та недоотримання її власником доходів у виді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Подібні правові висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16, від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17, від 13.02.2019 у справі № 320/5877/17, у постановах Верховного Суду від 14.01.2019 у справі № 912/1188/17, від 21.01.2019 у справі № 902/794/17, від 04.02.2019 у справі № 922/3409/17, від 02.03.2019 у справі № 916/2948/17, від 09.04.2019 у справі № 922/652/18, від 21.05.2019 у справі № 924/552/18, від 17.03.2020 у справі № 922/2413/19.
Отже, фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг (заощадив) у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути такі кошти власникові земельної ділянки на підставі положень частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України. Такий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16 та від 20.09.2018 у справі № 925/230/17.
Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у постанові від 05.08.2022 у справі № 922/2060/20, на яку посилається скаржник у касаційній скарзі, зазначив, що із дня набуття права власності на об`єкт нерухомого майна власник цього майна стає фактичним користувачем земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, а тому саме із цієї дати у власника об`єкта нерухомого майна виникає обов`язок сплати за користування земельною ділянкою, на якій таке майно розташовано. При цьому до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, такі кошти є безпідставно збереженими.
Верховний Суд також неодноразово викладав правову позицію, згідно з якою для вирішення спору щодо стягнення з власника об`єкта нерухомого майна безпідставно збережених коштів на підставі положень статей 1212- 1214 Цивільного кодексу України за фактичне користування без належних на те правових підстав земельною ділянкою комунальної власності, на якій цей об`єкт розташований, необхідно, насамперед, з`ясувати: 1) фактичного користувача земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цих ділянок зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування ділянками у відповідний період, або наявність правової підстави для використання земельної ділянки у такого фактичного користувача; 2) площу земельної ділянки; 3) суму, яку мав би отримати власник земельної ділянки за звичайних умов, яка безпосередньо залежить від вартості цієї ділянки (її нормативно-грошової оцінки); 4) період користування земельною ділянкою комунальної власності без належної правової підстави.
Згідно з підпунктом 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі - в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.
Земельним податком є обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів, а орендною платою за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункти 14.1.72, 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).
4.5. Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що на спірній земельній ділянці комунальної форми власності розташоване нерухоме майно, що перебуває у власності відповідача, який фактично користувався зазначеною землею у період із 12.03.2020 по 30.06.2025 без належного оформлення речових прав на неї та без сплати плати за землю; відповідач як фактичний користувач земельної ділянки у вказаний період без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе грошові кошти, які мав заплатити за користування земельною ділянкою. 
Місцевий господарський суд в оцінці правомірності розміру нарахованих до стягнення з відповідача коштів прийняв до уваги доводи відповідача щодо неправильного нарахування позивачем плати за ставкою 5 % від нормативної грошової оцінки. При цьому судом було враховано, що попередній орендар спірної земельної ділянки - Товариство з обмеженою відповідальністю "Басейн "Дельфін-В", яке 10.05.2019 за актом приймання-передачі нерухомого майна передало у власність відповідача будівлю басейну, розташовану на такій земельній ділянці, використовував земельну ділянку для експлуатації та обслуговування будівлі басейну. Вказане товариство також зверталося до Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) з проханням звернутися до ГУ Держгеокадастру у м. Києві з заявою про внесення змін до відомостей про земельну ділянку, кадастровий номер 8000000000:79:336:0024, та встановлення їй коду виду цільового призначення землі відповідно до наказу Державного комітету України з земельних ресурсів від 23.07.2010 № 548 "Про затвердження Класифікації видів цільового призначення земель", а саме 07.02 (для будівництва та обслуговування об`єктів фізичної культури і спорту), чого проте позивачем зроблено не було. Також суд першої інстанції висновував, що ТОВ "ФК "Галактика" ніколи не здійснювало діяльність з надання в оренду нерухомого майна, що підтверджується відповідними податковими деклараціями; у наведеному випадку фактичний код виду цільового призначення спірної земельної ділянки має бути 07.02 для будівництва та обслуговування об`єктів фізичної культури і спорту, відповідно, мінімальний розмір орендної плати за земельні ділянки комунальної власності територіальної громади міста Києва (у відсотках від нормативно грошової оцінки) для земельних ділянок із кодом 07.02 згідно з додатками 11 до рішень Київської міської ради про бюджет міста Києва у відповідні роки становив: у 2020 - 2023 роках і 2025 році - 0,01 %, у 2024 році - 3 %. Отже, плата за користування земельною ділянкою у вказаний позивачем період становить 671 361,88 грн.
4.6. Водночас, переглядаючи справу в апеляційному порядку та визначаючи розмір безпідставно збережених відповідачем коштів, суд апеляційної інстанції виходив із того, що оскільки код виду цільового призначення спірної земельної ділянки не встановлено, то за умови виду діяльності відповідача - надання в оренду та експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна, про що, як наголосив суд, свідчать дані з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, мінімальний розмір орендної плати (у відсотках від нормативної грошової оцінки) за таку земельну ділянку має становити 5 %. Отже, сума безпідставно збережених відповідачем коштів становить 5 186 921,23 грн.
Проте такі висновки суду апеляційної інстанції є передчасними, адже суд апеляційної інстанції належним чином не спростував встановленого місцевим господарським судом та, обмежившись посиланням на один із перелічених видів діяльності відповідача, зазначений у запиті з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, не надав оцінки іншим визначеним у ньому видам економічної діяльності юридичної особи відповідача, як то 93.11 функціонування спортивних споруд, 93.12 діяльність спортивних клубів, 93.13 діяльність фітнес-центів, 93.19 інша діяльність у сфері спору. При цьому, як свідчать матеріали справи і зміст касаційної скарги, фітнес клуб послідовно упродовж усього розгляду спору наголошував на тому, зокрема, що на спірній земельній ділянці розташований спортивний об`єкт; цільове призначення спірної земельної ділянки - для будівництва та обслуговування об`єктів фізичної культури та спорту, а не іншої комерційної діяльності; відповідач не здійснює діяльність з надання в оренду нерухомого майна; водночас основний вид економічної діяльності юридичної особи визначається саме за підсумками діяльності підприємства, тому зазначення в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань такого виду економічної діяльності як надання в оренду та експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна (основний) з кодом 68.20 не свідчить беззастережно про здійснення відповідачем відповідної діяльності та використання ним спірної земельної ділянки для інших цілей, ніж обслуговування об`єктів фізичної культури та спорту.
Отже, для стягнення коштів, які міська рада як власник земельної ділянки мала б отримати як орендну плату у спірних правовідносинах, слід достеменно визначити відсоток, що підлягав застосуванню при визначенні річної орендної плати, виходячи з істотних обставин, як підлягають встановленню у наведеному випадку, на підставі оцінки наявних у справі доказів та доводів сторін, керуючись законодавством, яке регулює спірні правовідносини.
Оскільки вказані обставини та фактичні дані залишилися поза межами дослідження суду апеляційної інстанції, і в цій частині доводи касаційної скарги знайшли підтвердження, тому, з урахуванням повноважень касаційного суду (які не дають касаційній інстанції права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні), відсутня можливість перевірити правильність його висновків в цілому по суті спору.
Верховний Суд є судом права, а не факту, тому діючи у межах повноважень та порядку, визначених статтею 300 Господарського процесуального кодексу України, він не може встановлювати обставини справи, збирати й перевіряти докази та надавати їм оцінку (постанови Верховного Суду від 03.02.2020 у справі № 912/3192/18, від 12.11.2019 у справі № 911/3848/15, від 02.07.2019 у справі №916/1004/18).
Водночас колегія суддів суду касаційної інстанції стосовно посилань скаржника на обґрунтування підстави касаційного оскарження на положення пункту 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України зазначає, що допущена судом апеляційної інстанції неповнота судового дослідження та відсутність чіткої конкретизації норми права щодо якої відсутній висновок Верховного Суду та аргументованого обґрунтування скаржником необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо відповідної норми для правильного вирішення справи свідчить про передчасність доводів у наведеній частині та відсутність підстав для формування Верховним Судом висновку щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах. 
Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення. З`ясування відповідних обставин має здійснюватися із застосуванням критеріїв оцінки доказів передбачених статтею 86 Господарського процесуального кодексу України щодо відсутності у жодного доказу заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо, а також вірогідності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності (постанова від 25.06.2020 у справі № 924/233/18, на яку посилався скаржника у касаційній скарзі).
Відповідно до положень статті 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Допущені судом апеляційної інстанції порушення не можуть бути усунуті Верховним Судом в силу меж розгляду справи в суді касаційної інстанції (стаття 300 Господарського процесуального кодексу України). 
5. Висновки Верховного Суду 
5.1. За змістом статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Постанова суду апеляційної інстанції не відповідає вказаним вимогам законодавства. 
5.2. Оскільки на порушення вимог закону, судом апеляційної інстанції не в повній мірі з`ясовані обставини справи, що мають значення для правильного її вирішення справи, не надано належної оцінки доводам сторін і наявним у справі доказам, то висновок суду апеляційної інстанції про обґрунтованість стягнення з відповідача безпідставно збережених коштів у виді орендної плати у сумі 5 186 921,23 грн визнається передчасним.
5.3. Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема, за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.
5.4. Під час нового розгляду справи суду апеляційної інстанції слід установити й дослідити фактичні обставини справи, які мають значення для її правильного вирішення, а також надати їм належну правову оцінку з урахуванням викладеного в цій постанові та на підставі норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини. 
6. Розподіл судових витрат
6.1. Оскільки справа передається на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, розподіл судових витрат не здійснюється. 
Керуючись статтями 300, 301, 308, 310, 314, 315, 316, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд 
П О С Т А Н О В И В :
Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фітнес клуб "Галактика" задовольнити частково.
Постанову Північного апеляційного господарського суду від 12.03.2026 у справі № 910/8857/25 скасувати, а справу передати на новий розгляд до Північного апеляційного господарського суду.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий Т. Б. Дроботова
Судді Н. О. Багай
Ю. Я. Чумак