ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА _01054, _м.Київ, _вул.Б.Хмельницького,44-В, _тел. _(044) _334-68-95, _E-mail: _inbox@ki.arbitr.gov.ua

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
23.07.2026 | Справа № 910/4567/26

Суддя Плотницька Н.Б., розглянувши справу 
за позовом | Заступника керівника Смілянської окружної прокуратури (20700, Черкаська область, місто Сміла, вулиця Юрія Кондратюка, 25) в інтересах держави в особі  Виконавчого комітету Кам`янської міської ради (20801, Черкаська область, Черкаський район, місто Кам`янка, вулиця Героїв Майдану, будинок 37)
до | Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерджі Трейд Груп" (01010, місто Київ, вулиця Івана Мазепи, будинок 6)
про | визнання додаткових угод недійсними та стягнення 519 221 грн 50 коп.
Представники сторін
від прокуратури | Винник О.О.
від позивача | не з`явився
від відповідача | не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
21.04.2026 до Господарського суду Одеської області надійшла позовна заява Заступника керівника Смілянської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Виконавчого комітету Кам`янської міської ради з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерджі Трейд Груп", в якій просить суд визнати недійсними додаткові угоди № 1 від 31.05.2024, № 2 від 30.06.2024 та № 3 від 01.08.2024 до договору про постачання електричної енергії споживачу № 107 від 10.04.2024, укладені між Виконавчим комітету Кам`янської міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю "Енерджі Трейд Груп", та стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерджі Трейд Груп" на користь Виконавчого комітету Кам`янської міської ради безпідставно отримані кошти в сумі 519 221 грн 50 коп., а також стягнути з відповідача судовий збір на користь Черкаської обласної прокуратури.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що додаткові угоди № 1 від 31.05.2024, № 2 від 30.06.2024 та № 3 від 01.08.2024 до договору про постачання електричної енергії споживачу № 107 від 10.04.2024, укладені між Виконавчим комітету Кам`янської міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю "Енерджі Трейд Груп" з порушенням вимог законодавства у сфері публічних закупівель, зокрема частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", а тому підлягають визнанню недійсними, а кошти сплачені на їх виконання в розмірі 519 221 грн 50 коп. - поверненню як безпідставно отримані. 
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.04.2026 відкрито провадження у справі № 910/4567/26, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 18.05.2026.
30.04.2026 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.
14.05.2026 до Господарського суду міста Києва від Смілянської окружної прокуратури надійшла відповідь на відзив.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.05.2026, в порядку статей 120-121 Господарського процесуального кодексу України, сторін повідомлено про оголошення перерви в підготовному засіданні на 08.06.2026.
19.05.2026 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі.
27.05.2026 до Господарського суду міста Києва від Смілянської окружної прокуратури надійшли заперечення на клопотання про зупинення провадження у справі.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.06.2026, в порядку статей 120-121 Господарського процесуального кодексу України, сторін повідомлено про оголошення перерви в підготовному засіданні на 22.06.2026.
18.06.2026 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про розгляд справи без участі
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.06.2026 суд, в порядку статті 120 Господарського процесуального кодексу України, повідомив учасників судового процесу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 23.07.2026.
Представники позивача та відповідача в судове засідання не з`явились. Представник відповідача про поважні причини неявки суд не повідомив, хоча про місце, дату та час проведення судового засідання був повідомлений належним чином. 
В судове засідання 23.07.2026 з`явився представник прокуратури та надав пояснення по суті спору, відповідно до яких в повному обсязі підтримав заявлені позовні вимоги та просить суд їх задовольнити.
У судовому засіданні 23.07.2026 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.
Заслухавши пояснення прокурора та розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:
10.04.2024 між Виконавчим комітетом Кам`янської міської ради Черкаської області (споживач за договором, позивач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Енерджі Трейд Груп" (постачальник за договором, відповідач у справі) за результатами проведення процедури відкритих торгів за номером закупівлі - UA-2024-03-26-006148-a укладено договір № 107 про постачання електричної енергії споживачу загальною вартістю на момент укладення договору 1 456 713,27 грн з ПДВ.
Згідно з пунктами 2.1, 2.3, 5.1 договору постачальник продає електричну енергію за кодом ДК 021:2015 "Єдиний закупівельний словник" - 09310000-5 - електрична енергія для забезпечення потреб електроустановок споживача, включно з тарифом на послуги з передачі електричної енергії, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної електричної енергії та інші платежі згідно з умовами цього договору. Загальний обсяг електричної енергії згідно умов Договору становить 330 000 кВт/год.
Постачання електричної енергії здійснюється у строк з 11.04.2024 до 21.04.2026 включно. 
Пунктом 5.1 договору визначено, що спосіб визначення ціни (тарифу) електричної енергії зазначається в комерційній пропозиції Постачальника, яка є додатком № 2 до договору. 
Споживач розраховується з постачальником за електричну енергію за ціною, що визначається відповідно до механізму визначення ціни електричної енергії, згідно з обраною споживачем комерційною пропозицією, яка є додатком 2 до цього Договору. 
Ціна 1 кВт*год електричної енергії, з урахуванням тарифу на послуги з передачі електричної енергії, становить 4,414284 грн. з урахуванням ПДВ, у тому числі: ціна електричної енергії - 3,15 грн.; тариф на послуги з передачі електричної енергії - 0,52857грн.; податок на додану вартість у розмірі 20% до ціни електричної енергії - 0,735714 грн. 
Договором передбачено, що порядок зміни ціни визначається у додатку 2 (Комерційна пропозиція) договору. 
Відповідно до розділу 14 договору сторонами погоджено, що договір набуває чинності з дати його підписання і діє в частині постачання електричної енергії з 11.04.2024 до 31.12.2024 (включно), а в частині розрахунків - до повного виконання сторонами своїх обов`язків за цим договором. 
Початок постачання електричної енергії зазначається в заяві-приєднання, яка є додатком № 1 до договору та має бути підтверджений оператором системи розподілу у строки, передбачені ПРРЕЕ. 
Постачальник має повідомити про зміну будь-яких умов договору споживача не пізніше, ніж за 20 днів до їх застосування з урахуванням інформації про право споживача розірвати договір. Постачальник зобов`язаний повідомити споживача в порядку, встановленому законом, про будь-яке збільшення ціни і про право припинити дію договору без сплати будь-яких штрафних санкцій чи іншої фінансової компенсації постачальнику, якщо споживач не приймає нові умови. 
Належне повідомлення постачальника про намір змінити умови договору про постачання електричної енергії споживачу - це інформація, що викладена в офіційному документальному зверненні (листі) до споживача та/або інформація розміщена на офіційному веб-сайті постачальника та/або інформація, яка отримана споживачем від постачальника засобами електронного зв`язку на контакти споживача (повідомлення через e-mail; SMS-повідомлення через операторів стільникового зв`язку, телефонні повідомлення уповноважених представників споживача). 
Пунктом 14.9 договору зазначено, що всі зміни до цього договору оформлюються письмовими додатковими угодами, що стають невід`ємною частиною договору і мають переважаючу силу над положеннями договору.
31.05.2024 між сторонами укладено додаткову угоду № 1 до договору про постачання електричної енергії споживачу № 107 від 10.04.2024 відповідно до якої збільшено ціну за одиницю товару до 5,421276 грн з ПДВ за 1 кВт*год при цьому зменшено обсяг поставки товару до 282 367,858 кВт/год.
В обґрунтування внесення змін до договору постачальник зазначає, що відповідно до умов пунктів 5.3., 5.4., 5.23., 14.2. договору, на підставі цінової довідки № 605/24 від 30.05.2024 виданої Харківською торгово-промисловою палатою, про коливання середньозваженої ціни на майданчику "ринок на добу наперед" (РДН) у торговій зоні ОЕС (об`єднаної енергетичної системи) України за період з квітня 2024 року (01.04.2023 - 30.04.2024) по травень 2024 року (01.05.2024 - 31.05.2024), відсоток коливання ціни електричної енергії склав +26,64%, що підтверджується аналітичними матеріалами з електронної сторінки в мережі Інтернет Державного підприємства "Оператор ринку" https://www.oree.corn.ua/.
30.06.2024 між сторонами укладено додаткову угоду № 2 до договору про постачання електричної енергії споживачу № 107 від 10.04.2024 відповідно до якої збільшено ціну за одиницю товару до 6,760668 грн з ПДВ за 1 кВт*год при цьому зменшено обсяг поставки товару до 244 084,579 кВт/год. Тариф на послуги з передачі електричної енергії на рівні 528,57 грн МВт/год (без ПДВ) або 0,52857 залишено без змін.
В обґрунтування внесення змін до договору постачальник зазначає, що відповідно до умов пунктів 5.3., 5.4., 5.23., 14.2. договору, на підставі аналітичних матеріалів, що оприлюднені на офіційному веб-сайті ДП "Оператор ринку" (https://www.oree.coni.ua), про коливання середньозваженої ціни електричної енергії на майданчику "ринок на добу наперед" (РДН) у торговій зоні ОЕС (об`єднаної енергетичної системи) України за період з травня 2024 року (01.05.2024 - 31.05.2024) по червень 2024 pоку, (01.06.2024 - 30.06.2024), відсоток коливання ціни електричної енергії склав +27,98%.
01.08.2024 між сторонами укладено додаткову угоду № 3 до договору про постачання електричної енергії споживачу № 107 від 10.04.2024 відповідно до якої збільшено ціну за одиницю товару до 7,399644 грн з ПДВ за 1 кВт*год при цьому зменшено обсяг поставки товару до 232 390,533 кВт/год. . Тариф на послуги з передачі електричної енергії на рівні 528,57 грн МВт/год (без ПДВ) або 0,52857 залишено без змін.
В обґрунтування внесення змін до договору постачальник зазначає, що відповідно до умов пунктів 5.3., 5.4., 5.23., 14.2. договору, на підставі аналітичних матеріалів, що оприлюднені на офіційному веб-сайті ДП "Оператор ринку" (https://www.oree.com.ua), про коливання середньозваженої ціни електричної енергії на майданчику "ринок на добу наперед" (РДН) у торговій зоні ОЕС (об`єднаної енергетичної системи) України за період з червня 2024 року (01.06.2024 30.06.2024) по липень 2024року (01.07.2024 - 31.07.2024), відсоток коливання ціни електричної енергії склав +10,43%.
Прокурор зазначає, що відповідач ініціював та уклав додаткові угоди № 1, № 2 та № 3, за відсутності на те підстав, визначених пунктом 2 частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", оскільки ціна за товар без урахування ПДВ збільшилась з 3,15 грн/кВт*год до 5,6378 грн/кВт*год, тобто на 79 %, в результаті чого Товариством з обмеженою відповідальністю "Енерджі Трейд Груп" безпідставно одержано 519 221 грн 50 коп. бюджетних коштів.
Оцінюючи подані прокурором докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги прокурора є такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.
Згідно статті 131-1 Конституції України на органи прокуратури України покладається представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Виходячи з вимог пунктів 1, 2 частини 1 статті 3 Закону України "Про прокуратуру", діяльність органів прокуратури ґрунтується на засадах верховенства права та законності.
Відповідно до частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття інтерес держави.
Суд зазначає, що рішенням Конституційного Суду України від 9 липня 2002 №15-рп/2002 (справа про досудове врегулювання спорів) визначено, що положення частини другої статті 124 Конституції України стосовно поширення юрисдикції судів на всі правовідносини, що виникають у державі, необхідно розуміти так, що право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами. Встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб`єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист. Обрання певного засобу правового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує.
Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.
Із врахуванням того, що інтереси держави є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (пункт 4 мотивувальної частини).
Ці міркування Конституційний Суд зробив у контексті офіційного тлумачення Арбітражного процесуального кодексу України, який уже втратив чинність. Однак висловлене Судом розуміння поняття інтереси держави має самостійне значення і може застосовуватися для тлумачення цього ж поняття, вжитого у статті 131-1 Конституції України та статті 23 Закону України "Про прокуратуру".
Відтак, інтереси держави охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація інтересів держави, особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.
Аналіз частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" дає суду підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; у разі відсутності такого органу.
Перший виключний випадок передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються. У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.
Не здійснення захисту виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.
Здійснення захисту неналежним чином виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.
Неналежність захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.
При цьому суд звертає увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.
В обґрунтуванні наявності підстав для представництва та необхідність захисту інтересів держави прокуратура зазначила, що бездіяльність Кам`янської міської ради в частині невизнання недійсними додаткових угод до договору та не стягнення з постачальника до бюджету безпідставно збережених коштів у розмірі 519 221 грн 50 коп. негативно впливає на дохідну частину міського бюджету, що порушує економічні інтереси держави та беззаперечно становить суспільний або публічний інтерес, що повинен захищатися державою (рішення ЕСПЛ у справі "Трегубенко проти України" від 02.11.2004), а невжиття органом, уповноваженим державою на здійснення відповідних функцій у спірних правовідносинах, заходів щодо повернення коштів до бюджету такому суспільному інтересу не відповідає, що є підставою для представництва прокурором інтересів держави.
Відповідно до частин третьої - п`ятої статті 53 Господарського процесуального кодексу України, у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.
Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.
У разі відкриття провадження за позовною заявою особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (крім прокурора), особа, в чиїх інтересах подано позов, набуває статусу позивача.
У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.
Смілянською окружною прокуратурою, у відповідності до вимог статті 23 Закону України "Про прокуратуру", скеровано на адресу виконавчого комітету Кам`янської міської ради запит від 21.11.2025 № 52/1-6799вих26, яким повідомлено про наявність порушень при підписанні додаткових угод до договору про постачання електричної енергії та наявність надмірно сплачених бюджетних коштів за даним договором. 
У відповідь виконавчий комітет Кам`янської міської ради в листі від 25.11.2026 № 2548/02-11 повідомив, що вжиття заходів для усунення стверджуваних порушень не планується.
Незвернення Кам`янської міської ради до суду з відповідним позовом свідчить про неналежне виконання останньою покладених на неї повноважень щодо належного захисту інтересів держави.
Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Причиною виникнення даного спору є питання щодо наявності/відсутності підстав для визнання недійсною додаткової угоди.
Так, звертаючись з позовом у даній справі, прокурор зазначив, що оспорювані правочини укладено всупереч вимогам пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", оскільки не було підстав для збільшення ціни за одиницю товару, то відповідно зміна ціни є необґрунтованою, а вказані додаткові угоди не відповідають вимогам законодавства.
Частиною 1 статті 179 Господарського кодексу України передбачено, що майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.
Відповідно до частини 7 статті 179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.
Згідно з частиною 1 статті 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.
Відповідно до частини 1 статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 2 статті 180 Господарського кодексу України визначено, що господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.
Згідно з частиною 1 статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Отже, оскільки факт укладення договору, за загальним правилом, пов`язується з досягненням сторонами згоди з усіх істотних умов, важливим є визначення, які умови належать до числа істотних.
Істотними слід вважати умови, які є необхідними і достатніми для укладення договору. Перелік істотних умов безпосередньо залежить від виду конкретного договору.
Так, істотною умовою договору у всіх без винятку випадках є умова про предмет договору.
Істотними умовами також є умови, що прямо визначені в якості істотних нормами чинного законодавства, або хоча й не визначені прямо, однак є необхідними для договорів певного виду.
Крім того істотними умовами є будь які інші умови, відносно яких має бути досягнута згода на вимогу будь якої сторони. Тобто такі умови, при відсутності яких сторона, яка на них наполягає, не бажає укладати відповідний договір.
У частині 3 статті 180 Господарського кодексу України передбачено, що при укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.
Тобто, вказана норма визначає, що предмет, ціна та строк дії договору є істотними умовами, які сторони повинні погодити при укладенні договору. Тобто, це правило є загальним у всіх без винятків випадках.
Відповідно до частини 1 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно з пунктом 4 частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, продовження строку дії договору про закупівлю та строку виконання зобов`язань щодо передачі товару, виконання робіт, надання послуг у разі виникнення документально підтверджених об`єктивних обставин, що спричинили таке продовження, у тому числі обставин непереборної сили, затримки фінансування витрат замовника, за умови що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю.
Із вищенаведеного та системного тлумачення наведених норм Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Закону України "Про публічні закупівлі" вбачається, що у даному випадку визначена сторонами у договорі така умова як ціна поставки товару є істотною умовою договору про закупівлю.
Згідно з частиною першою1 статті 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до частини 1 статті 652 Цивільного кодексу України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.
Згідно із частинами 3, 4 статті 653 Цивільного кодексу України у разі зміни договору зобов`язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни договору, якщо інше не встановлено договором або законом.
Правові та економічні засади здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг визначені Законом України "Про публічні закупівлі", норми якого є спеціальними та визначають правові підстави внесення змін та доповнень до договорів, укладених за наслідком публічних закупівель, і їх потрібно застосовувати переважно щодо норм Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України, які визначають загальну процедуру внесення змін до договору (така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08.11.2023 у справі № 926/3421/22).
Згідно пункту 2 частини 5 статті 41 Законом України "Про публічні закупівлі" (в редакції чинній станом на дату укладання спірних правочинів) збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, газу та електричної енергії.
Додатковими угодами № 1, № 2 та № 3, до договору про постачання електричної енергії споживачу № 107 від 10.04.2024 ціну електричної енергії за 1 кВт/год збільшено з 3,15 грн до 5,6378 грн, що призвело до підвищення ціни на 79 % від ціни, визначеної основним договором, з одночасним зменшенням обсягів її постачання з 330 000,000 кВт*год до 232 390,533 кВт/год.
Суд враховує, що кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження. Документ про зміну ціни повинен містити належне підтвердження викладених у ньому даних, проведених досліджень коливання ринку, джерел інформації тощо (див. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13 жовтня 2020 року у справі № 912/1580/18, від 02 грудня 2020 року у справі № 913/368/19, від 11 травня 2023 року у справі № 910/17520/21).
Тобто сам факт збільшення ціни товару на ринку не обов`язково тягне підвищення ціни на аналогічний товар, який є предметом договору.
При зверненні до замовника з пропозиціями підвищити ціну постачальник має обґрунтувати, чому таке підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору по ціні, запропонованій замовнику на тендері, навести причини, через які виконання укладеного договору стало для постачальника вочевидь невигідним. Крім того, постачальник також має довести, що підвищення ціни є непрогнозованим (його неможливо було передбачити і закласти в ціну товару на момент подання постачальником тендерної пропозиції).
Як коливання ціни необхідно розуміти зміну за певний період часу ціни товару на ринку чи то в сторону зменшення, чи в сторону збільшення. І таке коливання має відбуватись саме в період укладання договору і до внесення відповідних змін до нього.
Водночас, на підтвердження факту коливання ціни на товар, у документі, який видає компетентна організація, має бути зазначена діюча ринкова ціна на товар і її порівняння з ринковою ціною станом на дату, з якої почали змінюватися ціни на ринку, - як у бік збільшення, так і у бік зменшення (тобто наявність коливання). Необхідність зазначення такої інформації зумовлюється також тим, що у випадку коливання цін зміни до договору про закупівлю вносяться з урахуванням показників коливання цін, що стали підставою для здійснення попередніх змін до договору. Кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження.
Законом України "Про публічні закупівлі" не передбачено форму / вигляд інформації щодо такого коливання, внесення змін до договору про закупівлю можливе у випадку саме факту коливання ціни такого товару на ринку та повинно бути обґрунтованим і документально підтвердженим (див. постанову Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2025 року у справі № 916/747/24).
Параграфом 1 глави 5 розділу І Господарського процесуального кодексу України унормовані основні положення про докази. При цьому, суд виходить із того, що спеціальним законодавством у сфері публічних закупівель не визначено певний орган чи особу, яку законодавець наділив би повноваженнями надавати інформацію на підтвердження коливання ціни товару на ринку.
Під час визначення щодо доказів на підтвердження коливання ціни товару на ринку слід виходити як з аналізу норм чинного законодавства щодо повноважень та функцій суб`єктів надання такої інформації, так і положень щодо доказів, які закріплені у главі 5 розділу І Господарського процесуального кодексу України .
Таким чином, з-поміж іншого, довідки, експертні висновки ТПП України, тощо можуть використовуватися для підтвердження коливання ціни товару на ринку. Втім судам у порядку статті 86 Господарського процесуального кодексу України слід їх досліджувати та оцінювати за критеріями належності, допустимості, достовірності, вірогідності з точку зору саме факту коливання ціни на товар (див. постанову Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05 вересня 2023 року у справі № 926/3244/22).
Для обґрунтування підвищення ціни Товариство з обмеженою відповідальністю "Енерджі Трейд Груп" на власний розсуд обирались періоди для порівняння середніх цін на електричну енергію, дослідження яких не відображало їх динаміку, а також не могло бути належним обґрунтуванням для висновків про коливання цін у бік збільшення. Крім того, у наданих Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерджі Трейд Груп" документах не міститься доказів на підтвердження пропорційного зростання ціни на товар на ринку з урахуванням періоду дії попередньої додаткової угоди.
Водночас наведені документи не містять відомостей щодо динаміки ціни на електричну енергію, пропорційності їх зростання, у них відсутній аналіз вартості ціни електричної енергії на конкретну дату у порівнянні з попередніми періодами чи будь-які інші дані, які б підтверджували коливання ціни електричної енергії на ринку, у зв`язку із чим не містять належного обґрунтування для зміни істотних умов договору на підставі пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону  України "Про публічні закупівлі". 
Таким чином, необхідність внесення зазначених змін не можна вважати обґрунтованою та такою, що підтверджена документально.
Згідно з приписами статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Відповідно до статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.
Як вбачається із матеріалів справи, відповідач був обізнаний і погодився з істотними умовами договору, у тому числі зі ціною товару.
Окрім того, у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.06.2021 у справі № 927/491/19 зазначено, що будь-який суб`єкт підприємницької діяльності діє на власний ризик, тому, укладаючи договір поставки товару на певний строк у майбутньому, він гарантує собі можливість продати свій товар, але при цьому несе ризики зміни його ціни. Підприємець має передбачати такі ризики і одразу закладати їх у ціну договору.
Кожна сторона договору має добросовісно користуватися наданими їй правами, не допускати зловживання правом, його використання на шкоду іншим особам (стаття 13 Цивільного кодексу України).
У той час, як можливість зміни ціни договору внаслідок дій сторін (сторони) договору робить результат закупівлі невизначеним та тягне за собою неефективне використання бюджетних коштів, що є прямим порушенням принципів процедури закупівлі (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 12.09.2019 у справі № 915/1868/18).
Натомість, метою прийняття Закону України "Про публічні закупівлі" було удосконалення системи публічних закупівель, спрямованої на розвиток конкурентного середовища та добросовісної конкуренції у сфері закупівель, у тому числі протидії "ціновому демпінгу", коли учасник процедури закупівлі пропонує значно занижену ціну товару, щоб перемогти, а потім через додаткові угоди суттєво збільшує ціну товару та відповідно зменшує обсяг закупівлі, чим нівелює результати публічної закупівлі.
Враховуючи, що сторонами договору, всупереч інтересів держави та зі зловживанням правом, без будь-яких належних на те підстав та жодного належно обґрунтованого документального підтвердження щодо коливання ціни у відповідний період, в порушення норм Закону України "Про публічні закупівлі" та положень договору, укладено додаткові угоди, згідно яких збільшено ціну за одиницю товару, що, в свою чергу, не відповідає вимогам тендерної документації, суд виснує, що додаткові угоди № 3 від 16.02.2021 та № 4 від 23.03.2021 до договору про постачання електричної енергії споживачу від 28.12.2020 № 170, суперечать наведеним вище нормам Цивільного кодексу України та Закону України "Про публічні закупівлі", тому підлягають визнанню недійсними.
Згідно з частини 1 статті 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Відповідно до частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Згідно з пунктом 1 частини 3 статті 1212 Цивільного кодексу України положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином.
Велика Палата Верховного Суду у пункті 82 постанови від 24.01.2024 у справі № 922/2321/22 зазначила, що грошові кошти (різниця між ціною за одиницю товару передбачена договором і додатковою угодою) є такими, що були безпідставно одержані відповідачем, підстава їх набуття відпала, а тому відповідач зобов`язаний їх повернути, що відповідає приписам статей 216, 1212 Цивільного кодексу України.
Суд зазначає, що внаслідок неправомірного збільшення ціни на електричну енергію шляхом укладання оспорюваних додаткових угод з порушенням законодавства, доведеною у цій справі наявна переплата коштів.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи Виконавчим комітетом Кам`янської міської ради на виконання вимог договору про постачання електричної енергії споживачу № 107 від 10.04.2024 спожито 259 257 кВт/год на загальну суму 1 663 655 грн 54 коп., що підтверджується актами приймання - передачі та платіжними документами, в той час як, виходячи з вартості електроенергії, визначеної сторонами у додатку №1 до спірного договору, позивач мав сплатити 1 144 343 грн 04 грн.
Таким чином, різниця між сумою фактично сплачених коштів (за цінами, які встановлювались додатковими угодами) та сумою, що підлягає сплаті з урахуванням ціни, погодженої договором, становить 519 221 грн 50 коп. (1 663 655 грн 54 коп. - 1 144 343 грн 04 коп.), що була безпідставно одержана, підстава її набуття відпала, а тому Товариство з обмеженою відповідальністю "Енерджі Трейд Груп" зобов`язане її повернути, що відповідає приписам статей 216, 1212 Цивільного кодексу України.
Щодо інших аргументів сторін суд зазначає, що вони були досліджені та не наводяться у рішенні, позаяк не покладаються в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, рішення від 10.02.2010). Крім того, аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі №127/3429/16-ц.
З огляду на вищевикладене, виходячи з того, що позов доведений прокурором, обґрунтований матеріалами справи та відповідачем не спростований, суд доходить висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі.
Згідно з частиною 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи вищевикладене та керуючись статтею 74, статтями 76-79, статтею 86, статтею 123, статтею 129, статтями 232-233, статтями 237- 238, статтями 240 Господарського процесуального кодексу України, суд
УХВАЛИВ:
1. Позов задовольнити повністю.
2. Визнати недійсною додаткову угоду № 1 від 31.05.2024 до договору про постачання електричної енергії споживачу № 107 від 10.04.2024, укладену між Виконавчим комітету Кам`янської міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю "Енерджі Трейд Груп".
3. Визнати недійсною додаткову угоду № 2 від 30.06.2024 до договору про постачання електричної енергії споживачу № 107 від 10.04.2024, укладену між Виконавчим комітету Кам`янської міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю "Енерджі Трейд Груп".
4. Визнати недійсною додаткову угоду № 3 від 01.08.2024 до договору про постачання електричної енергії споживачу № 107 від 10.04.2024, укладену між Виконавчим комітету Кам`янської міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю "Енерджі Трейд Груп".
5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерджі Трейд Груп" (01010, місто Київ, вулиця Івана Мазепи, будинок 6, ідентифікаційний код 36716332) на користь Виконавчого комітету Кам`янської міської ради (20801, Черкаська область, Черкаський район, місто Кам`янка, 519 221 грн 50 коп., будинок 37, ідентифікаційний код 04060855) 519 221 (п`ятсот дев`ятнадцять тисяч двісті двадцять одна) грн 50 коп. безпідставно одержаних коштів.
6. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерджі Трейд Груп" (01010, місто Київ, вулиця Івана Мазепи, будинок 6, ідентифікаційний код 36716332) на користь Черкаської обласної прокуратури (18015, місто Черкаси, бульвар Шевченка, будинок 286, ідентифікаційний код 02911119) витрати по сплаті судового збору в розмірі 14 217 (чотирнадцять тисяч двісті сімнадцять) грн 86 коп.
7. Після набрання рішенням законної сили видати накази.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Повне рішення складено: 03.08.2026

Суддя   Н. Плотницька