Справа №: 752/17607/25
Провадження № 2/272/639/26

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2026 року 
Андрушівський районний суд Житомирської області в складі:
головуючого судді - Карповця В.В.,
з участю секретаря судового засідання - Степанчук Т.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Андрушівкау спрощеному провадженні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "УКР КРЕДИТ ФІНАНС" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд -
встановив:
У липні 2025 року ТОВ "УКР КРЕДИТ ФІНАНС" через підсистему Електронний суд звернулося до суду з позовом, у якому просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість кредитним договором № 1349-8665 від 16.02.2024 у розмірі 71362,08 грн та судові витрати по сплаті судового збору.
Позовна заява обґрунтована тим, що 31.01.2024 між ТОВ "УКР КРЕДИТ ФІНАНС" та ОСОБА_1 за допомогою Веб-сайту, який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ "УКР КРЕДИТ ФІНАНС", в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено електронний Договір про відкриття кредитної лінії № 1340-7717.
Відповідно до умов Кредитного договору Кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати Відповідачці кредит для задоволення особистих потреб, на наступних умовах: сума кредиту - 7500,00 грн; строк кредитування - 300 днів; базовий період - 26 днів; знижена % ставка - 2,50 % в день; стандартна % ставка - 2,50 % в день.
Додатковою угодою № 1 від 06.02.2024 до Договору про відкриття кредитної лінії № 1340-7717 від 31.01.2024 Кредитодавець та Позичальник домовились про надання додаткових коштів у кредит у сумі 2400,00 грн.
Кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши Відповідачці кредитні кошти відповідно до умов укладеного Кредитного договору.
Відповідачка порушила умови Кредитного договору і в кінцевому підсумку не повернула в повному обсязі кредит Кредитодавцю, а також не виконала в повному обсязі всі інші свої грошові зобов`язання, у наслідок чого утворилась заборгованість, станом на 17.06.2025 загальний розмір якої, становить 83790,00 грн.
У зв`язку із застосування до Відповідачки програми лояльності, представник позивача просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ "УКР КРЕДИТ ФІНАНС" заборгованість у загальному розмірі 49500,00 грн, яка складається з: простроченої заборгованості за кредитом - 9900,00 грн та простроченої заборгованості за нарахованими процентами - 39600,00 грн.
Представник позивача у судове засідання не з`явилась, однак подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, в якій зазначила, що повністю підтримує позовні вимоги та не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідачка у судове засідання повторно не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Про причини неявки суд не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи, заперечень щодо розгляду справи у спрощеному провадженні та відзиву не подавала. 
За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у ній матеріалів та доказів.
У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
При вирішенні спору суд виходить з наступного:
Положеннями ст. 526 ЦК визначено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За положеннями п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний право чин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного право чину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 12, ч.ч. 1, 3 ст. 13, ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Дослідивши докази, з`ясувавши обставини справи, суд доходить висновку про задоволення позову з наступних підстав.
Судом встановлено, що 31.01.2024 між ТОВ "УКР КРЕДИТ ФІНАНС" та ОСОБА_1 за допомогою Веб-сайту, який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ "УКР КРЕДИТ ФІНАНС", в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено електронний Договір про відкриття кредитної лінії № 1340-7717.
Кредитний договір підписано Позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора С9292.
Відповідно до умов Кредитного договору Кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати Відповідачці кредит для задоволення особистих потреб позичальника у розмірі - 7500,00 грн. Строк кредитування - 300 днів, дата видачі кредиту - 31.01.2024; дата повернення кредиту - 25.11.2025, базовий період - 26 календарних днів; стандартна % ставка - 2,50 % в день; знижена процентна ставка - 2,50% в день; реальна річна процентна ставка - 126032,28%; орієнтовна загальна вартість кредиту - 63750,00 грн; денна процентна ставка - 2,50%; загальні витрати за кредитом - 56250,00 грн.
Додатковою угодою № 1 від 06.02.2024 до Договору про відкриття кредитної лінії № 1340-7717 від 31.01.2024 Кредитодавець та Позичальник домовились про надання додаткових коштів у кредит у сумі 2400,00 грн.
Позивач (через партнера АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з яким укладено договір № 4010 про надання послуг в системі LiqPay від 02 грудня 2019 року) видав Відповідачу кредитні кошти на картковий рахунок вказаний Відповідачем в особистому кабінеті, що підтверджується квитанцією АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про перерахування коштів від ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» через систему платежів LiqPay на карту отримувача (Відповідачки), чим виконав свої зобов`язання за Договором та Додатковою угодою своєчасно та в повному обсязі.
Відповідачка свої зобов`язання за Договором належним чином та в повному обсязі не виконувала.
Згідно розрахунку заборгованості, станом на 17.06.2025 загальний розмір заборгованості Відповідачки за Кредитним договором становить 83790,00 гривень, а саме: прострочена заборгованість за кредитом - 9900,00 грн; прострочена заборгованість за нарахованими процентами - 73890,00 грн., однак, посилаючись на застосування програми лояльності, представник позивача просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ "УКР КРЕДИТ ФІНАНС" заборгованість у загальному розмірі 49500,00 грн, яка складається з: простроченої заборгованості за кредитом - 9900,00 грн та простроченої заборгованості за нарахованими процентами - 39600,00 грн.
Тобто, наявними у справі доказами доводиться, що Відповідачка уклала кредитний договір та Додаткову угоду, отримала кредитні кошти, однак не виконувала взяті на себе зобов`язання за вказаним Договором, у зв`язку з чим утворилась заборгованість.
З урахуванням викладених обставин, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 9900,00грн.
Щодо стягнення відсотків за користування кредитом суд вважає, що розмір процентів, які просить стягнути Позивач з Відповідачки не є співмірним тілу кредиту, суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача послуг кредитної установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості) за користування коштами.
У постанові ВС від 12.02.2025 у справі № 679/1103/23 зазначено, що принципи справедливості, добросовісності та розумності передбачають, зокрема, обов`язок особи враховувати потреби інших осіб у цивільному обороті, проявляти розумну дбайливість і добросовісно вести переговори (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 910/719/19 (пункт 6.20)).
Отже, сторони повинні сумлінно та добросовісно співпрацювати з метою належного виконання укладеного договору. Кредитор у зобов`язанні має створити умови для виконання боржником свого обов`язку, для чого вчиняє не тільки дії, визначені договором, актами цивільного законодавства, але й ті, які випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту (частина перша статті 613 ЦК України).
Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.
Під час стягнення заявленої позивачем заборгованості необхідно керуватись чітко обумовленими між контрагентами кредитного договору умовами, а не іншими умовами, які дають змогу кредитодавцю вийти за межі узгодженого строку та нарахувати непропорційно велику суму компенсації, оскільки така непропорційно велика сума компенсації не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.
Отже, вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищеними, не відповідає передбаченим у частині третій статті 509, частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.
Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання проценти перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.
Позивач як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи із порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги чинного законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно.
Необхідно зазначити, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків за прострочення повернення кредиту.
Вказане узгоджується із положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 9.04.1985 № 39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», в якій зазначено, що, визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах.
Пунктами 1, 2 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 9.04.1985 № 39/248, Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної ради Європи від 17.05.1973 № 543, Директивою 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 11.05.2005 (пункти 9, 13, 14 преамбули), Директивою 2008/48/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 23.04.2008 про кредитні угоди для споживачів передбачається, що надання товарів чи послуг, зокрема у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача, а відповідні права споживачів регламентуються як на доконтрактній стадії, так і на стадії виконання кредитної угоди.
Директива 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради Європи від 11.05.2005 розділяє комерційну діяльність, що вводить в оману на дію і бездіяльність та застосовується до правовідносин до і після укладення угоди, фінансові послуги через їх складність та властиві їм серйозні ризики потребують встановлення детальних вимог, включаючи позитивні зобов`язання торговця. Оманливі види торговельної практики утримують споживача від поміркованого і таким чином, ефективного вибору.
Межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (пункт 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 10.11.2011 №15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг).
У Рішенні від 11.07.2013 №7-рп/2013 Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема, щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками - фізичними особами.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 7.10.2020 у справі № 132/1006/19.
Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Також у цій постанові зазначено, що з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, керуючись принципами розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити загальний розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних, як відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.
У постанові ВС від 12.02.2025 у справі № 679/1103/23 зазначено, «що під час розгляду справи суд апеляційної інстанції не спростував доводів ОСОБА_1 щодо несправедливих умов нарахування розміру відсотків за несвоєчасно виконане зобов`язання за кожен день прострочення, зазначивши лише про те, що позичальник із позовом про визнання недійсним договору про відкриття кредитної лінії не звертався. При цьому відсутність такого позову не є перешкодою для врахування інтересів відповідача у цій справі з метою дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів».
З огляду на зазначене, враховуючи, що заявлена Позивачем до стягнення заборгованість за кредитним договором по процентам 39600,00 грн не є співрозмірною сумі кредиту в розмірі 9900,00 грн, є непропорційно великою сумою відсотків, суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача послуг кредитної установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми процентів у разі невиконання нею зобов`язань за кредитним договором, суд вважає, що розмір вказаних відсотків слід зменшити до розміру тіла кредиту та стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства 9900,00 грн відсотків за користування кредитом.
При цьому, суд зауважує, що згідновимог п. 17 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ "Про споживче кредитування", тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.
Тобто, у період з 24.12.2023 по 22.04.2024 максимальний розмір денної процентної ставки становив - 2,50%, з 23.04.2024 по 20.08.2024 - 1,50%, з 21.08.2024 - 1,00%, однак Позивач здійснював нарахування відсотків за користування кредитом за ставкою 2,50% за весь строк кредитування (з 31.01.2024 по 25.11.2024), а тому застосування програми лояльності за своєю суттю відповідає перерахунку вказаних відсотків у відповідності до вимог ЗУ "Про споживче кредитування".
Підсумовуючи викладене, суд задовольняє позов частково, стягує з Відповідачки на користь Позивача заборгованість за кредитним договором № 1340-7717 від 31.01.2024 у розмірі 19800,00 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 9900,00 грн та заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 9900,00 грн. У задоволенні решти позовних вимог суд відмовляє. 
Задовольняючи позов частково, суд, у відповідності до положень ч. 2 ст. 141 ЦПК України, стягує з Відповідачки на користь Позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 968,96 грн,оскільки позов задоволено на 40%.
Керуючись ст.ст. 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд-
ухвалив:
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ), на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "УКР КРЕДИТ ФІНАНС" (код ЄДРПОУ 38548598, місцезнаходження: бульвар Лесі Українки, 26, офіс 407, м. Київ) заборгованість за кредитним договором № 1340-7717 від 31.01.2024 у розмірі 19800,00 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 969,96 грн.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення може бути переглянуте Андрушівським районним судом Житомирської області за письмовою заявою відповідача поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: | В. В. Карповець