П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/1914/26 Головуючий суддя 1-ої інстанції - Драновський Я.В. 
Суддя-доповідач - Гнап Д.Д. 
27 липня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючої судді: Гнап Д.Д. 
суддів: Сушка О.О.  Яремчукa К.О. , 

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу 1 Державного пожежно-рятувального загону Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 15 квітня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до 1 Державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Хмельницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

I. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ І РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до 1 Державного пожежно - рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Хмельницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.
В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначала, що на виконання рішення суду відповідачем було нараховано їй грошове забезпечення з утриманням податку на доходи фізичних осіб, що стало підставою для звернення до суду із вказаним позовом.
Рішенням суду першої інстанції позов задоволено.
Визнано протиправною бездіяльність 1 Державного пожежно - рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Хмельницькій області щодо не проведення ОСОБА_1 грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, який утримано з грошового забезпечення.
Зобов`язано 1 Державний пожежно - рятувальний загін Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Хмельницькій області провести ОСОБА_1 грошову компенсацію сум податку з доходів фізичних осіб, який утримано з грошового забезпечення, на виконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 08.05.2025 у справі №560/19770/24.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність бездіяльності відповідача, оскільки індексація та грошове забезпечення, право на які позивачка набула під час проходження служби, підлягають обов`язковій грошовій компенсації сум утриманого податку на доходи фізичних осіб.

II. УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА ПОЗИЦІЙ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.
Апелянт стверджує, що оскільки виплата грошового забезпечення на виконання судового рішення здійснювалася вже після звільнення позивачки зі служби, такі кошти є «іншим доходом» і підлягають оподаткуванню на загальних підставах. На думку скаржника, положення пункту 168.5 статті 168 Податкового кодексу України щодо компенсації податку не поширюються на колишніх працівників ДСНС.
Позивачка у відзиві на апеляційну скаргу просить залишити рішення без змін, зазначаючи про його законність та обґрунтованість.
Вона наголошує, що статус особи на момент фактичної виплати коштів не впливає на право на компенсацію, оскільки виплата стосується періоду служби.
Позивачка посилається на норми Порядку № 44 та сталу практику Верховного Суду, яка підтверджує право звільнених осіб на відшкодування утриманих сум податку з їхнього грошового забезпечення.

III. ВСТАНОВЛЕНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Позивачка проходила службу у 1 Державному пожежно - рятувальному загоні Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Хмельницькій області.
У період проходження служби нарахування грошового забезпечення здійснювалося не в повному обсязі, у зв`язку з чим позивачка звернулася за захистом своїх прав до адміністративного суду.
На виконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 08 травня 2025 року у справі № 560/19770/24 відповідач виплатив позивачці заборгованість із грошового забезпечення. При здійсненні цієї виплати відповідач утримав із суми забезпечення податок на доходи фізичних осіб та військовий збір. На момент проведення розрахунку позивачка вже була звільнена зі служби. Відповідач не провів грошову компенсацію сум утриманого податку, вважаючи, що підстави для її виплати звільненій особі відсутні.
Позивач звернувся за захистом своїх прав до суду.

IV. ОЦІНКА ВИСНОВКІВ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ ТА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Апеляційний суд перевірив правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права у межах доводів апеляційної скарги та дійшов таких висновків.
Постановою Кабінету Міністрів України №44 від 15.01.2004 затверджено Порядок виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями та особами рядового і начальницького складу (далі - Порядок №44).
Згідно з п. 2 Порядку №44, грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, поліцейського або є особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро, а також особам, звільненим із служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби.
Приписами пунктів 3-5 Порядку №44 передбачено, що виплата грошової компенсації здійснюється установами (організаціями, підприємствами), що утримують військовослужбовців, поліцейських та осіб рядового і начальницького складу, за рахунок відповідних коштів, які є джерелом доходів цих осіб, шляхом рівноцінного та повного відшкодування втрат частини грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі - грошове забезпечення), що пов`язані з утриманням податку з доходів фізичних осіб у порядку та розмірах, визначених Законом України "Про податок з доходів фізичних осіб".
Виплата грошової компенсації військовослужбовцям, поліцейським та особам рядовою і начальницького складу здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення.
Грошова компенсація виплачується за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.
Відповідно до пункту 168.5 статті 168 Податкового кодексу України, суми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, одержаного зокрема особами рядового і начальницького складу підрозділів цивільного захисту у зв`язку з виконанням обов`язків служби, спрямовуються виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів цієї категорії громадян.
Механізм такої виплати визначено Порядком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44.
Пунктом 2 вказаного Порядку прямо встановлено, що грошова компенсація виплачується громадянам України, які мають статус військовослужбовця або особи рядового і начальницького складу, а також особам, звільненим із служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, право на які вони набули під час проходження служби.
Доводи апелянта про те, що позивачка втратила право на компенсацію через статус звільненої особи на момент виплати, є необґрунтованими та суперечать вимогам спеціального законодавства.
Суд зазначає, що право на компенсацію ПДФО нерозривно пов`язане з правом на саме грошове забезпечення, нараховане за період служби. Те, що відповідач своєчасно не здійснив повний розрахунок із позивачкою при її звільненні та виконав цей обов`язок лише на підставі судового рішення, не може бути підставою для обмеження соціальних гарантій особи.
Колегія суддів враховує правові позиції Верховного Суду (зокрема, у постанові від 29.07.2020 справа № 814/142/17, у постанові від 22.06.2018 справа № 812/1048/17 та у постанові від 25.06.2020 справа № 825/761/17), згідно з якими звільнення зі служби не позбавляє особу права на отримання грошової компенсації сум податку, утриманого з грошового забезпечення, яке належало їй під час служби.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідач при виплаті коштів на виконання судового рішення був зобов`язаний одночасно нарахувати та виплатити позивачці суму компенсації ПДФО.
Будь-які посилання апелянта на загальні норми оподаткування «інших доходів» не спростовують чинності спеціальних норм Податкового кодексу та Порядку № 44, що регулюють соціальний захист працівників ДСНС.

V. ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а обґрунтованим — рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, підтверджених дослідженими доказами.
Колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, належним чином дослідив наявні у матеріалах справи докази та правильно застосував норми матеріального і процесуального права. 
За таких обставин підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, передбачені статтею 317 КАС України, відсутні. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу 1 Державного пожежно-рятувального загону Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 15 квітня 2026 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає. 

Головуюча | | | Гнап Д.Д.
Судді | | | Сушко О.О.    Яремчук К.О.