ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2026 року | Справа №160/14347/26

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Єфанової О.В. 
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії,-
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 , в якій просить суд:
визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , щодо невключення до складу грошового забезпечення ОСОБА_1 сум додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», при обчисленні розміру грошової компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток в загальній кількості 45 днів;
зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток в загальній кількості 45 днів, обчисливши її суму, виходячи із розміру місячного грошового забезпечення, з урахуванням сум додаткової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», та провести її виплату з урахуванням раніше виплачених сум.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у період з 26.02.2022 по 05.11.2022 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 , а з 06.11.2022 по 16.10.2023 - у військовій частині НОМЕР_1 , звідки був звільнений у запас. На день виключення зі списків особового складу військової частини йому було виплачено грошову компенсацію за 31 добу невикористаної щорічної відпустки та 14 діб невикористаної додаткової відпустки. Позивач вважає протиправною бездіяльність відповідача щодо неврахування додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, при обчисленні розміру грошової компенсації за всі невикористані дні відпустки, оскільки, на його переконання, така винагорода є щомісячним додатковим видом грошового забезпечення, а тому входить до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється розмір компенсації. На підтвердження своєї позиції позивач послався на правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 23.09.2024 у справі №240/32125/23.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та встановлено відповідачу строк для подання відзиву.
Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позову заперечив. Відповідач зазначив, що станом на час звільнення позивача з військової служби питання виплати додаткової винагороди військовослужбовцям на період дії воєнного стану врегульовано статтею 9-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а наказом Міністерства оборони України від 25.01.2023 №44 додаткову винагороду на період дії воєнного стану віднесено до складу одноразових додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців. Відповідач послався на постанову Великої Палати Верховного Суду від 29.08.2024 у справі №640/13029/22, а також на постанови Верховного Суду від 10.12.2024 у справі №580/9551/23, від 16.01.2025 у справі №200/1564/24 та від 27.03.2025 у справі №240/2921/23, у яких, за його твердженням, визначено, що передбачена пунктом 1 постанови КМУ №168 додаткова винагорода є одноразовим додатковим видом грошового забезпечення. З огляду на те, що за приписами пункту 6 розділу XXXI Порядку №260 до складу місячного грошового забезпечення, з якого обчислюється грошова компенсація за невикористані дні відпусток, включаються лише щомісячні додаткові види грошового забезпечення, відповідач вважає, що при нарахуванні позивачу компенсації правомірно не врахував додаткову винагороду на період дії воєнного стану, у зв`язку з чим просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.
Відповідно до частини 1 статті 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності. Згідно з частиною 5 статті 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За викладених обставин, у відповідності до вимог статей 258, 262 КАС України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом установлено, що ОСОБА_1 у період з 26.02.2022 по 05.11.2022 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 , а з 06.11.2022 по 16.10.2023 - у військовій частині НОМЕР_1 , звідки був звільнений у запас.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №2899 від 16.10.2023 на день виключення зі списків особового складу військової частини ОСОБА_1 було виплачено грошову компенсацію за 31 добу невикористаної щорічної відпустки та 14 діб невикористаної додаткової відпустки, а всього за 45 днів невикористаних оплачуваних відпусток.
Судом також установлено, що згідно з директивою Міністра оборони України та Головнокомандувача Збройних Сил України від 22.05.2025 №Д-321/65/дск і Директивою Командувача Сил територіальної оборони Збройних Сил України від 22.05.2025 №Д-22/ДОК з 31.07.2025 військова частина НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) зазнала переформування, її умовне найменування та ідентифікаційний код анульовано, а правонаступником військової частини НОМЕР_2 стала Військова частина НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ).
18.05.2026 за вх. №22126/2 позивач звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 із заявою про нарахування та виплату грошової компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток з урахуванням додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168.
Листом військової частини НОМЕР_1 від 20.05.2026 №1143/8616 позивачу відмовлено у задоволенні заяви з посиланням на те, що додаткова винагорода, установлена пунктом 1 постанови КМУ №168, за своєю правовою природою є одноразовим додатковим видом грошового забезпечення, у зв`язку з чим її виплата провадиться без урахування при обчисленні компенсації.
Не погоджуючись із вказаною бездіяльністю відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Вирішуючи справу по суті, надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У частині другій статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-XII (далі - Закон №2011-XII) наведений перелік складових грошового забезпечення, а саме: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
За умовами частини четвертої статті 9 Закону №2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших, утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Відповідно до пункту 1 статті 10-1 Закону №2011-XII (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.
У рік звільнення зазначених військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки (пункт 14 статті 10-1 Закону №2011-XII).
Постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі - постанова КМУ №704), окрім тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців та розмірів надбавки за вислугу років, також затверджено додаткові види грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу.
Пунктом 2 постанови КМУ №704 установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам визначений Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року №260, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за №745/32197 (далі - Порядок №260).
Відповідно до пункту 2 розділу І Порядку №260 грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.
До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.
До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; винагорода за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду); премія.
Пунктом 16 розділу І Порядку №260 передбачено, що виплата додаткових видів грошового забезпечення, не передбачених цим Порядком, здійснюється відповідно до чинного законодавства України.
Відповідно до пункту 6 розділу XXXI Порядку №260 розрахунок грошового забезпечення за час надання щорічної основної відпустки з подальшим виключенням зі списків особового складу та грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки здійснюється виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення місячного розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів.
На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69 «Про загальну мобілізацію» Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - постанова КМУ №168), пунктом 1 якої установив, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Державної прикордонної служби виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000,00 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000,00 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Вирішуючи питання щодо врахування передбаченої постановою КМУ №168 додаткової винагороди до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється компенсація за невикористані дні оплачуваних відпусток, суд на підставі частини 5 статті 242 КАС України враховує висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 23.09.2024 у справі №240/32125/23.
У зазначеній постанові Верховний Суд, відповідаючи на питання про умови обчислення розміру компенсації за всі невикористані військовослужбовцем дні щорічної основної відпустки, констатував, що, на відміну від правил обчислення розміру допомоги на оздоровлення, підпункт 6 розділу XXXI Порядку №260 не містить жодних застережень щодо заборони урахування винагород до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється розмір такої компенсації. Навпаки, за приписами указаної норми до такого розрахунку включено щомісячні додаткові види грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою, а тому при обчисленні розміру таких виплат відповідач був зобов`язаний урахувати суму винагороди, яку позивач отримував перед звільненням.
З наведеного Верховний Суд дійшов висновку, що додаткова винагорода, запроваджена постановою КМУ №168, за умови її отримання військовослужбовцем перед звільненням, входить до складу грошового забезпечення військовослужбовця (як розрахункової величини), з якого обчислюється розмір компенсації за всі невикористані ним дні щорічної основної відпустки.
Судом установлено, що додаткова винагорода, передбачена постановою КМУ №168, виплачувалася позивачу за останньою займаною штатною посадою, що відповідачем належними та допустимими доказами не спростовано. Отже, ця винагорода входить до складу грошового забезпечення позивача (як розрахункової величини), з якого обчислюється розмір компенсації за всі невикористані ним дні оплачуваних відпусток.
За таких обставин суд дійшов висновку, що відповідач протиправно не врахував у складі грошового забезпечення, з якого обчислюється компенсація за невикористані дні оплачуваних відпусток, суму додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, чим допустив протиправну бездіяльність, а тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими.
Доводи відповідача про те, що передбачена пунктом 1 постанови КМУ №168 додаткова винагорода є одноразовим додатковим видом грошового забезпечення і з цих підстав не підлягає врахуванню при обчисленні компенсації за невикористані дні відпусток, суд відхиляє з огляду на таке.
Постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.08.2024 у справі №640/13029/22, а також Верховного Суду від 10.12.2024 у справі №580/9551/23, від 16.01.2025 у справі №200/1564/24 та від 27.03.2025 у справі №240/2921/23, на які посилається відповідач, ухвалені за наслідками вирішення питання про правову природу додаткової винагороди та умови набуття військовослужбовцем права на її отримання, тоді як предметом цього спору є інше питання - чи підлягає вже виплачена військовослужбовцю додаткова винагорода врахуванню у складі грошового забезпечення, з якого обчислюється розмір компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток.
Це питання безпосередньо вирішено Верховним Судом у постанові від 23.09.2024 у справі №240/32125/23, в якій Суд, розмежувавши правила обчислення допомоги на оздоровлення і допомоги при звільненні, з одного боку, та компенсації за невикористані дні відпусток, з іншого, установив, що підпункт 6 розділу XXXI Порядку №260 не містить застережень щодо заборони урахування винагород до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється розмір такої компенсації. З огляду на те, що додаткова винагорода фактично виплачувалася позивачу за останньою займаною штатною посадою, вона підлягає врахуванню при обчисленні розміру належної йому компенсації незалежно від віднесення її до того чи іншого виду додаткового грошового забезпечення. За таких обставин наведені відповідачем доводи не спростовують висновку суду про протиправність його бездіяльності.
Частиною 2 статті 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Частиною 1 статті 77 КАС України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. 
Оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідач як суб`єкт владних повноважень правомірності своєї бездіяльності не довів, а позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.
Керуючись ст. ст.243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позовну заяву задовольнити.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) щодо невключення до складу грошового забезпечення ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_5 ) сум додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», при обчисленні розміру грошової компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток в загальній кількості 45 днів.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) здійснити перерахунок ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_5 ) грошової компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток в загальній кількості 45 днів, обчисливши її суму, виходячи із розміру місячного грошового забезпечення, з урахуванням сум додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», та провести її виплату з урахуванням раніше виплачених сум.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Єфанова