ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2026 року 
м. Київ

cправа № 910/11746/21 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Картере В.І. - головуючий, Жуков С.В., Пєсков В.Г., 
за участю секретаря судового засідання Заріцької Т.В.,
представників учасників справи:
ОСОБА_1 - Цурка Н.О.,
ОСОБА_2 - особисто,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1 
на постанову Північного апеляційного господарського суду від 08.04.2026 (колегія суддів у складі: Доманська М.Л. - головуюча, суддя Пантеліенко В.О., суддя Остапенко О.М.)
та ухвалу Господарського суду міста Києва від 08.10.2025 (суддя Івченко А.М.)
у справі №910/11746/21
за заявою ОСОБА_2 
про неплатоспроможність,
ВСТАНОВИВ:
Хід розгляду справи
1. У липні 2021 року ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2 , Боржниця) звернулася до Господарського суду міста Києва із заявою про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність. 
2. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.08.2021 відкрито провадження у справі №910/11746/21 про неплатоспроможність Боржниці, введено процедуру реструктуризації боргів та мораторій на задоволення вимог кредиторів, керуючим реструктуризацією призначено арбітражного керуючого Середюка Сергія Миколайовича. 
3. 24.09.2021 ОСОБА_3 подав заяву про визнання грошових вимог до Боржниці, які складалися з 250000,00 євро основного боргу, 30924,66 євро 3% річних та 4758,00 грн судового збору. Заяву обґрунтовано невиконанням ОСОБА_2 зобов`язання з оплати вартості права вимоги за договором уступки права вимоги №892ВВ/1 від 08.04.2017.
4. 24.09.2021 ОСОБА_4 подав заяву з грошовими вимогами до Боржниці за договором процентної позики №18/12/2016 від 18.12.2016 та договором новації №18/12/2020 від 18.12.2020.
5. Після закінчення строку, встановленого ч. 1 ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ), із грошовими вимогами до Боржниці звернувся ОСОБА_1 .
6. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.12.2022 замінено кредитора ОСОБА_3 його правонаступником - ОСОБА_5 . Господарський суд установив, що 16.11.2022 між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 укладено в електронній формі договір відступлення права вимоги №2-892ВВ/1.
7. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.09.2023, постановленою за результатами попереднього засідання, визнано грошові вимоги ОСОБА_6 на суму 8789272,04 грн, з яких 4758,00 грн - витрати, що відшкодовуються до задоволення вимог кредиторів, 8784514,04 грн - вимоги другої черги, а також грошові вимоги ОСОБА_4 на суму 14253378,42 грн. 
8. Окремою ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.09.2023 визнано грошові вимоги ОСОБА_1 на суму 9184475,43 грн, з яких 4540,00 грн - витрати, що відшкодовуються до задоволення вимог кредиторів, 9179935,43 грн - вимоги другої черги.
9. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 24.01.2024 ухвалу від 06.09.2023 скасовано в частині визнання грошових вимог ОСОБА_4 та в цій частині прийнято нове рішення про відмову у визнанні цих вимог; в іншій частині ухвалу залишено без змін. Доводи ОСОБА_1 щодо грошових вимог ОСОБА_6 відхилено.
10. Ухвалою Верховного Суду від 17.09.2024 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Північного апеляційного господарського суду від 24.01.2024 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.09.2023.
11. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.03.2025 затверджено план реструктуризації боргів ОСОБА_2 , схвалений протокольним рішенням зборів кредиторів №2 від 10.05.2024. 
12. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 26.05.2025 ухвалу Господарського суду міста Києва від 05.03.2025 залишено без змін.
13. 31.03.2025 ОСОБА_1 подав заяви про встановлення судового контролю за виконанням ухвал суду щодо надання документів. 
14. 28.05.2025 ОСОБА_1 подав клопотання про витребування оригіналу договору позики №892ВВ від 08.09.2014 та призначення судової почеркознавчої експертизи для вирішення питання про належність підпису на цьому договорі. 
15. 26.09.2025 Боржниця подала звіт про виконання плану реструктуризації боргів. 
16. 06.10.2025 ОСОБА_1 подав клопотання про визнання доказу недопустимим.
Фактичні обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій
17. Під час перегляду ухвали від 06.09.2023 господарський суд апеляційної інстанції встановив, що 08.09.2014 між компанією COMPASS INVEST TEAM LP (далі - Компанія) як позикодавцем та ОСОБА_1 як позичальником укладено договір позики №892ВВ, за умовами якого позикодавець передає позичальнику 250000,00 євро, а позичальник зобов`язується повернути суму позики та сплатити проценти.
18. За п. 2.1 договору позики №892ВВ позика передається шляхом перерахування коштів на банківський рахунок позичальника, а за п. 2.3 сума позики підлягає поверненню зі спливом 24 місяців від дати її фактичного отримання. У п. 9 договору зазначено рахунок позичальника IBAN: НОМЕР_1 .
19. Відповідно до виписки з рахунку за період з 01.05.2014 до 12.11.2014 кошти в сумі 250000,00 євро 23.09.2014 зараховано на рахунок ОСОБА_1 IBAN: НОМЕР_1 від Компанії на підставі договору №892ВВ від 08.09.2014.
20. 08.04.2017 між Компанією як первісним кредитором і ОСОБА_2 як новим кредитором укладено договір відступлення права вимоги №892ВВ/1. За п. 1.1 цього договору первісний кредитор відступає новому кредиторові право вимоги до ОСОБА_1 за договором №892ВВ від 08.09.2014, а за п. 2.1 ціна договору становить 250000,00 євро.
21. Відповідно до п. 3.5 договору №892ВВ/1 ОСОБА_2 зобов`язалася протягом 90 календарних днів від дня набрання договором чинності оплатити Компанії вартість відступленого права вимоги. Господарські суди встановили, що ОСОБА_2 цього зобов`язання не виконала.
22. 08.04.2018 Компанія відступила ОСОБА_3 право вимоги до ОСОБА_2 за договором №892ВВ/1 на суму 250000,00 євро за договором №1-892ВВ/1. Надалі ОСОБА_3 відступив це право вимоги ОСОБА_6 за договором №2-892ВВ/1 від 16.11.2022.
23. Господарський суд апеляційної інстанції у постанові від 24.01.2024 дійшов висновку, що за договором позики №892ВВ Компанія була кредитором, а ОСОБА_1 - боржником; за договором №892ВВ/1 відбулася заміна кредитора в зобов`язанні позики, водночас ОСОБА_2 стала Боржницею у зобов`язанні з оплати вартості відступленого права вимоги.
24. Господарський суд апеляційної інстанції відхилив доводи ОСОБА_1 про нікчемність договору №892ВВ/1, пославшись на презумпцію правомірності правочину, встановлену ст. 204 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), та відсутність судового рішення про визнання цього правочину недійсним. Суд також установив реальність первісного правочину - договору позики.
25. Господарські суди попередніх інстанцій встановили, що під час розгляду питання про заміну кредитора ОСОБА_7 як правонаступник ОСОБА_3 виконав вимоги ухвал суду щодо надання оригіналів для огляду та належно засвідчених копій первинної документації на підтвердження грошового зобов`язання.
26. На виконання затвердженого плану реструктуризації заборгованість перед ОСОБА_5 погашено в повному обсязі третьою особою.
27. За умовами плану реструктуризації розмір зобов`язання Боржниці перед ОСОБА_1 визначено у сумі 1201500,00 грн.
28. Відповідно до банківської виписки за спеціальним рахунком НОМЕР_2 , відкритим для виконання плану реструктуризації в Акціонерному товаристві "Перший Український Міжнародний Банк" (далі - АТ "ПУМБ"), станом на 22.09.2025 на рахунку обліковувалося 1201563,45 грн.
29. Керуючий реструктуризацією повідомив, що ОСОБА_1 не надав реквізитів для перерахування коштів, що підтверджується відповіддю представника ОСОБА_1 на запит керуючого реструктуризацією від 03.04.2025 №02-04/6.1/1-1, тоді як коштів на спеціальному рахунку достатньо для повного задоволення передбачених планом вимог ОСОБА_1 .
Стислий виклад рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції
30. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.10.2025, зокрема, відмовлено у задоволенні клопотань ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, призначення експертизи та визнання доказу недопустимим; завершено процедуру виконання плану реструктуризації боргів ОСОБА_2 ; закрито провадження у справі №910/11746/21; припинено дію мораторію; звільнено Боржницю від боргів, крім вимог, зазначених у ч. 2 ст. 134 КУзПБ; визнано погашеними вимоги конкурсних кредиторів, не заявлені в установлений строк, а виконавчі документи за ними - такими, що не підлягають виконанню.
31. Відмовляючи у задоволенні клопотань ОСОБА_1 , господарський суд першої інстанції виходив з того, що вони зводяться до незгоди з ухвалою від 07.12.2022 про заміну кредитора та ухвалою від 06.09.2023 про визнання грошових вимог ОСОБА_6 . Господарський суд зазначив, що ці судові рішення набрали законної сили та є чинними, а питання щодо вимог ОСОБА_6 вже переглядалося судом апеляційної інстанції.
32. Господарський суд першої інстанції також установив, що ОСОБА_7 виконав вимоги ухвал господарського суду щодо подання документів, а надані оригінали та належно засвідчені копії визнано достатніми для вирішення питання про заміну кредитора і розгляд його грошових вимог.
33. Закриваючи провадження у справі, господарський суд першої інстанції послався на ст.ст. 90, 121, 129, 134 КУзПБ та виходив з повного погашення вимог ОСОБА_6 , наявності на спеціальному рахунку коштів, достатніх для повного задоволення вимог ОСОБА_1 , а також ненадання цим кредитором реквізитів для їх перерахування.
34. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 08.04.2026 ухвалу Господарського суду міста Києва від 08.10.2025 в оскарженій частині залишено без змін.
35. Господарський суд апеляційної інстанції погодився, що заяви про судовий контроль, призначення експертизи та визнання доказу недопустимим спрямовані на повторну перевірку обставин, вирішених під час заміни кредитора та розгляду грошових вимог ОСОБА_6 .
36. Щодо судового контролю господарський суд апеляційної інстанції врахував висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 09.12.2025 у справі №5/530-03, про те, що передбачений ст.ст. 339, 339-1, 345-1 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) судовий контроль можливий за наявності відкритого виконавчого провадження, а підставою для звернення є рішення, дія або бездіяльність виконавця під час виконання судового рішення, якими порушено права сторони виконавчого провадження.
37. Господарський суд апеляційної інстанції також погодився з оцінкою звіту про виконання плану реструктуризації та доказів, наведеною судом першої інстанції, і дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують законності закриття провадження у справі.
Стислий виклад вимог касаційної скарги та узагальнення доводів скаржника
38. ОСОБА_1 (далі - скаржник) подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 08.10.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 08.04.2026, а справу направити на новий розгляд до господарського суду першої інстанції.
39. Як підстави касаційного оскарження скаржник зазначає п. 1 ч. 2 ст. 287 та ч. 3 ст. 310 ГПК України. 
40. Скаржник посилається на неправильне застосування ст.ст. 45, 46 КУзПБ, ст.ст. 516-519 ЦК України, ст. 79 Закону України "Про нотаріат", ст.ст. 13, 14 Закону України "Про забезпечення функціонування української мови як державної", ст. 12 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", а також на порушення ст.ст. 73, 74, 76, 77, 86, 91 ГПК України.
41. Скаржник указує на неврахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 07.10.2020 у справі №914/2404/19 та від 28.01.2021 у справі №910/4510/20, щодо детальної перевірки підстав виникнення грошових вимог та підвищеного стандарту доказування у разі мотивованих сумнівів щодо кредиторських вимог.
42. За доводами скаржника, господарські суди не дослідили порядок господарських операцій, що став підставою для формування грошових вимог ОСОБА_6 , та не перевірили належним чином документи за договором №892ВВ від 08.09.2014, договором №892ВВ/1 від 08.04.2017, договором №1-892ВВ/1 від 08.04.2018 і договором №2-892ВВ/1 від 16.11.2022.
43. ОСОБА_1 стверджує, що виконав усі зобов`язання перед Компанією за договором №892ВВ, про що, на його думку, свідчить відсутність претензій Компанії до нього.
44. Скаржник посилається на те, що 23.03.2016 компанія Brennan Development Inc. призначила ОСОБА_2 довірчим управителем, передавши їй право отримувати належні компанії кошти. На думку скаржника, це суперечить природі довірчого управління та є підставою нікчемності укладених ОСОБА_2 у власних інтересах угод.
45. Скаржник також стверджує, що Компанію ліквідовано 11.04.2016, а цю обставину встановлено ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 12.10.2017, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 22.02.2018 у справі №757/16456/16-ц. Тому, на його думку, договори, укладені після 11.04.2016, є недопустимими доказами.
46. ОСОБА_1 вважає, що у матеріалах справи немає фінансових документів, які підтверджують існування його заборгованості перед Компанією на час укладення договору №892ВВ/1, а також розрахунки між сторонами договорів у ланцюгу відступлення права вимоги.
47. Окремо скаржник зазначає, що договір №892ВВ складено російською та англійською мовами, а належно засвідченого перекладу українською мовою не подано. На підтвердження цього доводу він посилається на постанови Верховного Суду від 20.06.2019 у справі №910/4473/17 та від 18.09.2024 у справі №751/1620/23.
48. Скаржник зазначає, що господарські суди необґрунтовано відхилили його багаторазові клопотання про витребування доказів, а також клопотання про витребування, дослідження та огляд доказів й інші процесуальні клопотання, спрямовані на встановлення обставин, які, на його думку, мають істотне значення для правильного вирішення справи.
49. На переконання скаржника, господарські суди не забезпечили повного, всебічного та об`єктивного дослідження доказів і встановили істотні обставини на підставі доказів з ознаками недопустимих, що відповідно до ч. 3 ст. 310 ГПК України є підставою для скасування судових рішень із направленням справи на новий розгляд.
Узагальнений виклад позицій інших учасників справи
50. ОСОБА_2 подала відзив на касаційну скаргу, в якому просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 08.10.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 08.04.2026 - без змін.
51. Боржниця зазначає, що доводи касаційної скарги не відповідають предмету та стадії перегляду оскаржених судових рішень. На її думку, скаржник фактично оскаржує результати попереднього засідання, під час якого вирішено питання про визнання грошових вимог кредиторів, тоді як ухвалою від 08.10.2025 завершено виконання плану реструктуризації та закрито провадження у справі.
52. ОСОБА_2 посилається на те, що ухвала від 06.09.2023 у частині вимог ОСОБА_6 залишена без змін постановою господарського суду апеляційної інстанції від 24.01.2024, а ухвалою Верховного Суду від 17.09.2024 відмовлено у відкритті касаційного провадження. Тому, на її думку, процесуальне питання щодо визнання цих вимог є вирішеним остаточними судовими рішеннями.
53. У відзиві також зазначено, що правовідносини за договором №892ВВ і наступними договорами відступлення були предметом окремого позовного провадження в межах справи про неплатоспроможність. Боржниця посилається на рішення Господарського суду міста Києва від 12.07.2023, постанову Північного апеляційного господарського суду від 28.05.2024 та постанову Верховного Суду від 22.10.2024, якими у задоволенні вимог ОСОБА_1 про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину відмовлено.
54. ОСОБА_2 стверджує, що під час розгляду спору щодо правовідносин за договором №892ВВ і наступними договорами відступлення господарський суд апеляційної інстанції оглянув оригінали договорів.
55. На обґрунтування своєї позиції Боржниця посилається на ч. 4 ст. 75 ГПК України та принцип остаточності судових рішень (res judicata), вважаючи повторне порушення питання про обґрунтованість грошових вимог ОСОБА_6 на стадії закриття провадження у справі юридично безпідставним.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій
56. Предметом касаційного перегляду є законність судових рішень про завершення виконання плану реструктуризації боргів і закриття провадження у справі, а також відмови у задоволенні клопотань ОСОБА_1 про встановлення судового контролю, призначення експертизи та визнання доказу недопустимим.
57. Згідно з ч. 1 ст. 2 КУзПБ провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України. Застосування положень Господарського процесуального кодексу України та інших законодавчих актів України здійснюється з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
58. Особливості провадження у справах про неплатоспроможність фізичних осіб визначені книгою четвертою КУзПБ.
59. План реструктуризації боргів боржника набирає чинності з дня його затвердження господарським судом і є обов`язковим для боржника та кредиторів. З дня затвердження судом плану реструктуризації боргів боржника вимоги, включені до такого плану, можуть бути задоволені лише у порядку і спосіб, визначені в плані реструктуризації боргів боржника (ч. 1, ч. 2 ст. 127 КУзПБ).
60. Відповідно до ч. 1 ст. 129 КУзПБ не пізніше п`яти днів після закінчення строку виконання плану реструктуризації боргів боржника, а також за наявності підстав для дострокового припинення процедури реструктуризації боргів боржник зобов`язаний надати суду та кредиторам, включеним до плану реструктуризації боргів, звіт про виконання плану реструктуризації боргів. До звіту про виконання плану реструктуризації боргів боржника додаються докази задоволення вимог кредиторів згідно з таким планом.
61. За ч. 2, ч. 3 ст. 129 КУзПБ господарський суд призначає судове засідання для розгляду звіту, в якому кредитори можуть висловити скарги на дії боржника щодо виконання плану. За результатами розгляду звіту та скарг кредиторів суд постановляє ухвалу про закриття провадження у зв`язку з виконанням плану або про невиконання плану, визнання боржника банкрутом і введення процедури погашення боргів. 
62. Згідно з ч. 4 ст. 129 КУзПБ у разі закриття провадження у справі у зв`язку з виконанням плану настають передбачені цим Кодексом наслідки щодо звільнення боржника від боргів. За ч. 5 ст. 121 КУзПБ дія мораторію припиняється з дня закриття провадження у справі про неплатоспроможність, а ст. 134 КУзПБ визначає наслідки звільнення фізичної особи від боргів та перелік вимог, від подальшого виконання яких вона не звільняється.
63. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України (ч. 1 ст. 326 ГПК України).
64. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 300 ГПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги, що стали підставою для відкриття касаційного провадження, на підставі встановлених фактичних обставин справи та не має права встановлювати нові обставини, вирішувати питання про достовірність доказів або перевагу одних доказів над іншими.
65. З наведених норм убачається, що під час розгляду звіту за ст. 129 КУзПБ господарський суд перевіряє виконання затвердженого плану реструктуризації, оцінює докази його виконання та скарги кредиторів на дії боржника під час виконання плану. Ця стадія не передбачає повторного розгляду заяв кредиторів, вимоги яких визнані судовими рішеннями, що набрали законної сили.
66. Доводи касаційної скарги щодо договору №892ВВ, припинення Компанії, руху коштів, змісту договорів відступлення права вимоги, довірчого управління, виконання ОСОБА_1 зобов`язань і допустимості документів стосуються підстав виникнення та визнання грошових вимог ОСОБА_6 , а не виконання затвердженого плану реструктуризації.
67. Питання про наявність і розмір цих грошових вимог вирішено ухвалою від 06.09.2023, яка в частині вимог ОСОБА_6 залишена без змін постановою від 24.01.2024. Ці судові рішення набрали законної сили. Перегляд ухвали від 08.10.2025 про завершення виконання плану та закриття провадження не є процесуальним засобом повторної перевірки вже визнаних грошових вимог.
68. Такий висновок узгоджується з постановою судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15.03.2023 у справі №904/10560/17, у якій зазначено, що кредитор у справі про банкрутство наділений правом подати заяву про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали, постановленої за результатами розгляду заяви з вимогами конкурсного кредитора, у порядку та з підстав, установлених главою 3 розділу IV ГПК України.
69. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України підставою касаційного оскарження є застосування судом апеляційної інстанції норми права без урахування висновку щодо її застосування у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку. 
70. Для касаційного перегляду з цієї підстави необхідно встановити, що у постанові Верховного Суду викладено висновок щодо застосування тієї самої норми права, суд апеляційної інстанції не врахував цей висновок, а правовідносини у справах є подібними за змістом, суб`єктним складом та об`єктом спору настільки, наскільки це впливає на застосування відповідної норми права.
71. У постановах Верховного Суду від 07.10.2020 у справі №914/2404/19 та від 28.01.2021 у справі №910/4510/20 викладено висновки щодо підвищеного стандарту доказування під час розгляду заяви кредитора з грошовими вимогами до боржника. Ці висновки стосуються перевірки підстав виникнення, характеру, розміру та моменту виникнення грошових вимог на стадії їх визнання.
72. Оскаржені у цій справі судові рішення ухвалено на іншій стадії провадження у справі про неплатоспроможність - за результатами розгляду звіту про виконання затвердженого плану реструктуризації відповідно до ст. 129 КУзПБ. На цій стадії господарський суд не розглядав повторно заяву ОСОБА_6 з грошовими вимогами та не встановлював заново підстави чи розмір цих вимог.
73. Отже, правовідносини у справах №914/2404/19, №910/4510/20 та у справі, що переглядається, не є подібними за змістом прав і обов`язків учасників, предметом судового контролю та процесуальною стадією. Доводи скаржника про недослідження господарських операцій, відсутність фінансових документів, виконання ним зобов`язань перед Компанією, а також посилання на ст.ст. 45, 46 КУзПБ та ст.ст. 516-519 ЦК України спрямовані на повторну перевірку обставин, установлених під час розгляду грошових вимог, і не стосуються виконання плану реструктуризації.
74. При цьому господарський суд апеляційної інстанції у постанові від 24.01.2024 під час розгляду грошових вимог ОСОБА_6 врахував висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 07.10.2020 у справі №914/2404/19 та від 28.01.2021 у справі №910/4510/20, дослідив умови договору №892ВВ, банківську виписку про зарахування 250000,00 євро на рахунок ОСОБА_1 , договір №892ВВ/1 та наступні договори відступлення права вимоги.
75. Аргумент про призначення ОСОБА_2 довірчим управителем компанією Brennan Development Inc. та нікчемність укладених нею у власних інтересах угод також стосується дійсності правочинів, з яких скаржник заперечує проти вимог ОСОБА_6 , а не обставин виконання затвердженого плану.
76. Крім того, доводи про припинення Компанії та недійсність договору №892ВВ/1 від 08.04.2017 були предметом окремого позовного провадження. Постановою Верховного Суду від 22.10.2024 у справі №910/11746/21(910/5244/23) касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 12.07.2023 і постанову Північного апеляційного господарського суду від 28.05.2024 про відмову в позові - без змін.
77. Щодо доводу про відсутність належно засвідченого перекладу договору №892ВВ Верховний Суд зазначає, що оскаржені судові рішення не встановлюють на підставі цього договору нових обставин виникнення грошового зобов`язання та не вирішують повторно заяву ОСОБА_6 з грошовими вимогами. Господарські суди перевіряли звіт про виконання плану, а також допустимість заявлених на цій стадії клопотань.
78. Господарські суди попередніх інстанцій послалися на надання оригіналів для огляду та належно засвідчених копій первинної документації. З`ясування під час розгляду звіту про виконання плану реструктуризації питання щодо перекладу документа, на підставі якого раніше визнано грошові вимоги кредитора, означало б повторний розгляд цих вимог.
79. У постанові Верховного Суду від 20.06.2019 у справі №910/4473/17, на яку посилається скаржник, Верховний Суд погодився з висновком господарського суду апеляційної інстанції про те, що нотаріальна відмітка на документах засвідчувала справжність підпису перекладача та його кваліфікацію, а не вірність копій документів, оскільки це різні нотаріальні дії.
80. У постанові від 18.09.2024 у справі №751/1620/23 Верховний Суд зазначив, що перелік майна у позовній заяві містив найменування російською мовою, що суперечить Закону України "Про забезпечення функціонування української мови як державної" та ч. 1 ст. 9 Цивільного процесуального кодексу України.
81. Наведені скаржником постанови Верховного Суду від 07.10.2020 у справі №914/2404/19, від 28.01.2021 у справі №910/4510/20, від 20.06.2019 у справі №910/4473/17 та від 18.09.2024 у справі №751/1620/23 стосуються іншого предмета доказування, інших процесуальних стадій і відмінного змісту правовідносин. Викладені в них висновки не є висновками щодо застосування норм права у правовідносинах, подібних до правовідносин з розгляду звіту про виконання затвердженого плану реструктуризації боргів фізичної особи.
82. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 296 ГПК України, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 287 цього Кодексу встановлено, що висновок щодо застосування норми права, викладений у постанові Верховного Суду, на який посилався скаржник, стосується правовідносин, які не є подібними, касаційне провадження підлягає закриттю.
83. Отже, касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , відкрите з підстави, передбаченої п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України, належить закрити на підставі п. 5 ч. 1 ст. 296 цього Кодексу.
84. Доводи про необхідність встановлення судового контролю за виконанням ухвал про подання доказів також не спростовують висновків господарських судів попередніх інстанцій. У постанові Верховного Суду від 09.12.2025 у справі №5/530-03 зазначено, що судовий контроль за виконанням судового рішення можливий за наявності відкритого виконавчого провадження, а підставою для звернення є рішення, дія або бездіяльність виконавця під час виконання судового рішення, якими порушено права сторони виконавчого провадження. Ухвали, на які посилався ОСОБА_1 , вирішували процедурні питання щодо подання доказів.
85. Клопотання про почеркознавчу експертизу та визнання договору недопустимим доказом спрямовані на встановлення обставин, що стосуються грошових вимог ОСОБА_6 , а не виконання плану реструктуризації. Тому відмова у задоволенні цих клопотань не перешкодила господарським судам установити обставини, які входили до предмета розгляду звіту за ст. 129 КУзПБ.
86. Господарські суди встановили, що заборгованість перед ОСОБА_5 погашена третьою особою повністю, а на спеціальному рахунку обліковується 1201563,45 грн, що перевищує визначену планом суму вимог ОСОБА_1 у розмірі 1201500,00 грн. При цьому причиною неперерахування цих коштів ОСОБА_1 є ненадання ОСОБА_1 реквізитів для платежу.
87. При цьому висновок господарських судів щодо виконання плану реструктуризації ґрунтується на сукупності встановлених у цій справі обставин, а саме наявності повної суми коштів на спеціальному рахунку, їх призначенні для виконання плану та ненаданні ОСОБА_1 реквізитів, необхідних для перерахування. Саме по собі зарахування коштів на спеціальний рахунок не ототожнюється з погашенням вимог кредитора за будь-яких обставин.
88. Касаційна скарга не містить доводів, які спростовують установлені господарськими судами обставини щодо розміру передбачених планом платежів, наявності коштів на спеціальному рахунку або ненадання ОСОБА_1 реквізитів для їх перерахування. Натомість її доводи спрямовані на повторну оцінку підстав вимог іншого кредитора.
89. Верховний Суд враховує, що хоча скаржник прямо не зазначив п. 4 ч. 2 ст. 287 ГПК України, він послався на ч. 3 ст. 310 цього Кодексу та навів доводи про недослідження доказів, необґрунтоване відхилення клопотань і встановлення істотних обставин на підставі недопустимих доказів.
90. Відповідно до принципу jura novit curia (суд знає закони) Верховний Суд надає цим доводам належну юридичну кваліфікацію в межах фактичних аргументів і вимог касаційної скарги. За своїм змістом доводи про порушення, передбачені ч. 3 ст. 310 ГПК України, підлягають перевірці у взаємозв`язку з п. 4 ч. 2 ст. 287 цього Кодексу.
91. Щодо посилання на недослідження зібраних у справі доказів Верховний Суд враховує, що відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 310 ГПК України таке порушення може бути підставою для скасування судових рішень і направлення справи на новий розгляд лише за умови висновку про обґрунтованість підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1-3 частини другої статті 287 цього Кодексу. Касаційне провадження за п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України підлягає закриттю, а передбачені п. 2, п. 3 ч. 2 цієї статті підстави скаржник належно не обґрунтував. Тому доводи про недослідження доказів не можуть бути самостійною підставою для направлення справи на новий розгляд.
92. Доводи про необґрунтоване відхилення клопотань підлягають перевірці відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 310 ГПК України. Клопотання про витребування первинних документів, призначення почеркознавчої експертизи та дослідження договорів були спрямовані на повторну перевірку підстав виникнення грошових вимог ОСОБА_6 . Вони не стосувалися розміру передбачених планом виплат, погашення вимог відповідно до плану, наявності коштів на спеціальному рахунку чи ненадання ОСОБА_1 реквізитів для їх перерахування. Відмова у задоволенні цих клопотань не унеможливила встановлення обставин, які мали значення для розгляду звіту за ст. 129 КУзПБ.
93. Посилаючись на встановлення істотних обставин на підставі недопустимих доказів, скаржник не визначив конкретного недопустимого доказу, на якому ґрунтуються висновки про виконання плану реструктуризації. Його заперечення щодо договору №892ВВ і документів стосуються підстав раніше визнаних грошових вимог ОСОБА_6 . Отже, підстава, передбачена п. 4 ч. 3 ст. 310 ГПК України, не підтвердилася.
94. Узагальнене посилання в касаційної скарзі на п. 2, п. 3 ч. 2 ст. 287 ГПК України не утворює самостійних підстав касаційного перегляду, оскільки скаржник не визначив висновку Верховного Суду, від якого пропонує відступити, не навів мотивів такого відступу, не назвав конкретної норми права, щодо застосування якої відсутній висновок Верховного Суду, та не сформулював відповідного правового питання.
95. Верховний Суд також враховує підхід Європейського суду з прав людини, викладений у рішеннях "Проніна проти України" та "Руїс Торіха проти Іспанії", за яким обов`язок суду мотивувати рішення не означає необхідності надавати детальну відповідь на кожен аргумент, однак рішення має містити достатні мотиви щодо істотних доводів сторони. Оскаржені судові рішення відповідають цій вимозі.
96. Касаційне провадження, відкрите за п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України, підлягає закриттю на підставі п. 5 ч. 1 ст. 296 цього Кодексу. Доводи касаційної скарги, які за змістом відповідають п. 4 ч. 2 ст. 287 ГПК України у взаємозв`язку з п. 1, п. 3, п. 4 ч. 3 ст. 310 цього Кодексу, не підтверджують наявності підстав для скасування оскаржених судових рішень.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
97. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 296 ГПК України касаційне провадження, відкрите за п. 1 ч. 2 ст. 287 цього Кодексу, підлягає закриттю, якщо наведені скаржником висновки Верховного Суду стосуються правовідносин, які не є подібними.
98. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 308 та ст. 309 ГПК України Верховний Суд залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо переглянуте в межах ст. 300 цього Кодексу судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
99. Касаційне провадження, відкрите за п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України, належить закрити. Касаційну скаргу з підстави, передбаченої п. 4 ч. 2 ст. 287 ГПК України, слід залишити без задоволення, а постанову Північного апеляційного господарського суду від 08.04.2026 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 08.10.2025 - без змін.
Судові витрати
100. Оскільки доводи касаційної скарги, перевірені по суті за п. 4 ч. 2 ст. 287 ГПК України, залишаються без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін, понесені скаржником судові витрати, пов`язані з касаційним переглядом, покладаються на скаржника.
Керуючись статтями 296, 300, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Північного апеляційного господарського суду від 08.04.2026 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 08.10.2025 у справі №910/11746/21, відкрите з підстави, передбаченої п. 1 ч. 2 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України, закрити.
2. Касаційну скаргу ОСОБА_1 з підстави, передбаченої п. 4 ч. 2 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України, залишити без задоволення.
3. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 08.04.2026 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 08.10.2025 у справі №910/11746/21 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В. Картере

Судді С. Жуков

В. Пєсков