Справа № 464/3829/26 Головуючий у 1 інстанції: Теслюк Д.Ю. 
Провадження № 33/811/1348/26 Доповідач: Галапац І. І. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2026 року Львівський апеляційний суд в складі: 
судді Галапаца І.І.,
розглянувши у судовому засіданні в м. Львові, апеляційну скаргу правопорушника ОСОБА_1 на постанову судді Сихівського районного суду м. Львова від 20 липня 2026 року,
з участю потерпілого - ОСОБА_2 ,

в с т а н о в и в:

цією постановою  ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст.122-4, 124, ч. 5 ст. 126 КУпАП, та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі двох тисяч чотириста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40 800 (сорок тисяч вісімсот) грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 5 (п`ять) років.
Стягнуто із ОСОБА_1 в дохід держави 665 (шістсот шістдесят п`ять) грн 60 коп. судового збору.
Згідно з постановою судді,  ОСОБА_1 09 травня 2026 року о 19:06 год. у м. Львові на вул. Демнянській, 18, керуючи транспортним засобом марки «Opel» моделі «Vectra», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись заднім ходом, не впевнився в безпечності та скоїв наїзд на припаркований транспортний засіб марки «Volkswagen» моделі «Passat», р.н. НОМЕР_2 . При ДТП транспортний засіб отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 10.9 ПДР України.
Окрім цього, ОСОБА_1 09 травня 2026 року о 19:06 год. у м. Львові на вул. Демнянській, 18, керуючи транспортним засобом марки «Opel» моделі «Vectra», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та будучи учасником ДТП, залишив місце події, не повідомивши поліцію, чим порушив п. 2.10.а ПДР України.
Окрім цього ОСОБА_1 09 травня 2026 року о 19:06 год. у м. Львові на вул. Демнянській, 18, керував транспортним засобом марки «Opel» моделі «Vectra», реєстраційний номер НОМЕР_1 , будучи позбавленим права керувати таким транспортним засобом повторно, протягом року, чим порушив п.2.1а ПДР України.
В апеляційній скарзі правопорушник ОСОБА_1 не погоджується з оскаржуваною постановою, вважає її незаконною та необґрунтованою. Стверджує, що 09 травня 2026 року о 19.06 год. автомобілем «Opel Vectra» керував не він, а його рідний брат – ОСОБА_3 . Звертає увагу, що у матеріалах справи відсутні відеодокази здійснення зіткнення та залишення місця події. На думку апелянта показання свідків є суб`єктивними, плутаними, та такі не містять вичерпних даних того, що саме він перебував на місці водія. Окрім цього, зауважує, що 18 травня 2026 року він особисто надав дійсне та чинне посвідчення в мобільному застосунку «Дія», яке відображається у його особистому кабінеті як активний електронний документ, наявний у базах МВС, не скасований та не вилучений, що спростовує факт позбавлення його права керування. Також покликається на наявність юридичних суперечностей, зокрема, з одного боку поліція притягує його за непред`явлення посвідчення в порядку ч. 1 ст. 126 КУпАП, а з іншого стверджує, що особа позбавлена права керування, що зазначено ч. 5 ст. 126 КУпАП.
Просить оскаржувану постанову скасувати, провадження у справі стосовно нього за ст.ст. 124, 122-4, ч. 5 ст. 126 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративних правопорушень. 
Правопорушник ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду, в судове засідання для участі у справі не з`явився, про причини неявки не повідомив, і клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходило, а тому апеляційний суд вважає можливим розгляд апеляційної скарги проводити за його відсутності, так як згідно практики Європейського суду з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. 
 
Заслухавши думку потерпілого ОСОБА_2 , який просив постанову судді залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 – без задоволення, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, суд вважає, що така задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Згідно з вимогами ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Перевіривши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що суддя першої інстанції, всебічно, повно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, дійшов правильного висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-4, ст. 124, ч. 5 ст. 126 КУпАП, який ґрунтується на сукупності досліджених та перевірених судом доказів. 
Такий висновок суду першої інстанції, за обставин, встановлених місцевим судом і викладених у постанові, обґрунтований наявними в матеріалах справи доказами, дослідженими й перевіреними в судовому засіданні, зокрема: протоколами про адміністративні правопорушення серій ЕПР1 № 669147, ЕПР1 № 669167, ЕПР1 № 669160 від 18 травня 2026 року, де викладено фабули вчинених правопорушень; письмовими поясненнями ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ; рапортами працівника поліції; долученими до матеріалів справи фотографіями та відеозаписами, а також довідками з інформаційного порталу Національної поліції України про те, що ОСОБА_1 притягався 17 листопада 2025 року до відповідальності за скоєння правопорушення, передбаченого ч.4 ст.126 КУпАП, статус посвідчення водія серії НОМЕР_3 «вилучений», яким суддя районного суду дав належну правову оцінку, з чим погоджується і апеляційний суд. 
Оцінюючи докази, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що такі є належними, допустимими, а також достатніми, що підтверджують обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-4, ст. 124, ч.5 ст. 126 КУпАП. 
Що стосується доводів апелянта про те, що він 09 травня 2026 року не керував транспортним засобом марки «Opel» моделі «Vectra», реєстраційний номер НОМЕР_1 , а за кермом перебував його рідний брат ОСОБА_3 , то такі спростовуються матеріалами справи, зокрема фотознімком з камери авто фіксації комплексу «Безпечне місто», з якого вбачається, що саме ОСОБА_1 цього дня керував автомобілем «Opel Vectra», реєстраційний номер НОМЕР_1 , а невизнання ним своєї вини у скоєному суд розцінює як спосіб уникнення від відповідальності за вчинені правопорушення, та відхиляє їх.
Також апеляційний суд вважає безпідставним покликання правопорушника ОСОБА_1 на те, що наявність посвідчення у за стосунку «Дія» повністю спростовує факт позбавлення його права керування, позаяк ОСОБА_1 було позбавлено посвідчення водія за рішенням суду, а саме постановою Мостиського районного суду Львівської області від 23 лютого 2024 року, яка, як встановлено апеляційним судом, набрала законної сили, а той факт, що посвідчення відображається в «Дії», не означає, що воно є дійсним так як, таке може бути пов`язано із технічною затримкою оновлення баз даних.
Крім цього, апеляційний суд вважає, що наявність постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №7217483 від 18 травня 2026 року про притягнення ОСОБА_1 за ч.1 ст. 126 КУпАП, не спростовує вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП.
Поряд з цим, суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).
Пункт 1) ст.6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень («Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції»), (dec.); «Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2») [ВП], § 41).
Таким чином, доводи правопорушника ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про те, що постанова судді не в повній мірі відповідає вимогам закону, апеляційний суд не бере до уваги, оскільки при розгляді справи в суді першої інстанції порушень норм матеріального чи процесуального права допущено не було. Суддя відповідно до ст.ст. 245 та 280 КУпАП повно і всебічно з`ясував усі обставини, що мали значення для правильного вирішення справи. 
При цьому, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції враховуючи дані про особу правопорушника у сукупності із обставинами справи та ступенем тяжкості вчинених ним правопорушень, для досягнення мети адміністративного стягнення, визначеної ст. 23 КУпАП, прийшов до обґрунтованого висновку про те, що до ОСОБА_1 слід застосувати адміністративне стягнення із врахуванням положень вимог ч. 2 ст. 36 КУпАП у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами. 
Керуючись ст. 294 КУпАП, суд, 
п о с т а н о в и в:
апеляційну скаргу правопорушника ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Сихівського районного суду м. Львова від 20 липня 2026 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст.122-4, 124, ч. 5 ст. 126 КУпАП, та застосовано до нього стягнення у виді штрафу в розмірі двох тисяч чотириста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40 800 (сорок тисяч вісімсот) грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 5 (п`ять) років – без зміни.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає. 

Суддя  Галапац І.І.