ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2026 року | Справа №160/1329/26

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Єфанової О.В. 
розглянувши у спрощеному позовному провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити дії,-
УСТАНОВИВ:
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій позивач просить:
визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 грошової допомоги, що не підлягає оподаткуванню, в розмірі десяти місячних пенсій;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до спеціального стажу роботи, на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", а саме - період роботи на посаді лікаря - анестезіолога з 01.02.2003 по 31.12.2004 та з 01.01.2026 по 11.07.2008 у Приватному підприємстві «Медцентр», що дає право на призначення грошової допомоги, що не підлягає оподаткуванню, в розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 Розділу ХV «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивачу призначено пенсію за віком, проте відповідач відмовив у призначенні та виплаті грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, не зарахувавши до спеціального стажу періодів роботи позивача на посаді лікаря-анестезіолога у Приватному підприємстві «Медцентр». Позивач вважає таку відмову протиправною, оскільки робота за лікарською спеціальністю в закладах і на посадах, передбачених Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909, дає право на пенсію за вислугу років незалежно від форми власності або відомчої належності закладу, а зазначене підприємство провадило господарську діяльність з медичної практики на підставі ліцензії Міністерства охорони здоров`я України. Відсутність запису про ці періоди у трудовій книжці, на думку позивача, не може позбавляти його права на соціальний захист, оскільки обов`язок належного ведення трудових книжок покладено на роботодавця, а факт роботи і сплати страхових внесків підтверджується даними реєстру застрахованих осіб. На підтвердження наведених обставин позивач долучив до позовної заяви копії листів відповідача, довідок з місць роботи, архівних довідок, індивідуальних відомостей про застраховану особу за формою ОК-5, трудової книжки, листа Міністерства охорони здоров`я України та відповідей на адвокатські запити.
Ухвалою суду відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи; відповідачу встановлено строк для подання відзиву.
Відповідач правом на подання відзиву не скористався (ч. 6 ст. 162 КАС України). Суд враховує, що неподання відзиву саме по собі не є підставою для задоволення позову, а тому позицію позивача перевірено на відповідність нормам чинного законодавства та оцінено наявні у справі докази самостійно.
Відповідно до ч. 1 ст. 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності. Згідно з ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що за особистою заявою ОСОБА_1 від 20.05.2025 йому призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 10.03.2025. До цього часу позивач будь-якої іншої пенсії не отримував.
Позивач має вищу медичну освіту: згідно з архівною довідкою Дніпровського державного медичного університету він навчався в Дніпропетровському медичному інституті на лікувальному факультеті за спеціальністю «Лікувальна справа» з 01.09.1982 по 25.06.1988.
Довідкою Комунального некомерційного підприємства «Клінічна лікарня швидкої медичної допомоги» Дніпровської міської ради від 05.05.2025 № 176/вк підтверджено роботу позивача у Дніпропетровській міській лікарні швидкої медичної допомоги, у тому числі у відділенні інтенсивної терапії та у відділенні анестезіології і реанімації, у період по 01.06.1988.
Довідкою Комунального підприємства «Криворізька міська клінічна лікарня № 2» Криворізької міської ради від 07.04.2025 № 326 підтверджено, що позивач працював у цьому закладі з 01.08.1988 по 31.07.1989 на посаді лікаря-інтерна для проходження інтернатури за спеціальністю «Анестезіологія і реанімація» та з 01.08.1989 по 17.02.2003 на посаді лікаря-анестезіолога-реаніматолога відділення реанімації і інтенсивної терапії; звільнений 17.02.2003 за власним бажанням.
Довідкою Комунального некомерційного підприємства «Криворізька інфекційна лікарня № 1» Криворізької міської ради від 25.03.2025 № 24 підтверджено, що з 04.08.2008 позивача зараховано на посаду лікаря-анестезіолога, а з 25.12.2009 переведено на посаду завідувача відділення анестезіології та інтенсивної терапії, на якій він працює дотепер.
У період між роботою у зазначених комунальних закладах, а саме з 01.02.2003 по 11.07.2008, позивач працював на посаді лікаря-анестезіолога у Приватному підприємстві «Медцентр» (ЄДРПОУ 31735303, місцезнаходження: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, просп. Карла Маркса, 20).
03.09.2025 позивач звернувся до відповідача із зверненням з питання пенсійного забезпечення (вх. № 36898/Т-0400-25 від 03.09.2025).
Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 02.10.2025 № 48983-36898/Т-01/8-0400/25 позивачу повідомлено, що його загальний страховий стаж, зарахований по 30.04.2025, становить 53 роки 10 місяців 5 днів, а спеціальний стаж роботи на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років, на дату призначення пенсії становить 34 роки 8 місяців 7 днів. У зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу роботи в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», відповідач дійшов висновку про відсутність у позивача права на призначення та виплату грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Суд зазначає, що зазначений лист є актом індивідуальної дії лише за формою; за змістом ним оформлено відмову відповідача у вчиненні дій з призначення та виплати грошової допомоги. Окремого рішення про відмову у призначенні та виплаті грошової допомоги, яке підлягало б скасуванню, у матеріалах справи немає, а тому предметом судової перевірки є саме дії відповідача щодо відмови, оформлені наведеним листом.
Листом від 07.11.2025 № 0400-010307-8/211305 відповідач додатково повідомив, що на підставі уточнюючих довідок від 25.03.2025 № 24, від 07.04.2025 № 326 та від 05.05.2025 № 176/вк до стажу роботи на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років, позивачу зараховано періоди роботи з 02.09.1985 по 01.06.1988, з 01.08.1988 по 17.02.2003 та з 04.08.2008 по 30.04.2025. При цьому, відповідач визнав, що в індивідуальних відомостях про застраховану особу наявна інформація про роботу позивача з 01.02.2003 по 11.07.2008 у Приватному підприємстві «Медцентр», однак запис про роботу за цей період у наданій трудовій книжці відсутній.
Факт роботи позивача у Приватному підприємстві «Медцентр» та сплати за нього страхових внесків підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу за формою ОК-5, згідно з якими за страхувальника з кодом 31735303 відображено суми заробітку та відмітки про сплату страхових внесків за лютий - грудень 2003 року, за всі місяці 2004, 2006 і 2007 років та за січень - липень 2008 року включно з 11 днями липня 2008 року. Звітний 2005 рік у відомостях реєстру застрахованих осіб відсутній.
Згідно з листом Міністерства охорони здоров`я України, наданим на адвокатський запит, у Ліцензійному реєстрі Міністерства охорони здоров`я України з медичної практики міститься інформація щодо отримання Приватним підприємством «МЕДЦЕНТР» ліцензії на провадження господарської діяльності з медичної практики від 26.12.2005 серії АБ № 299629 з терміном дії з 26.12.2005 до 26.12.2010; акредитацію в періоді з 01.01.2003 до 31.07.2008 підприємство не проходило.
Листом архівного відділу виконкому Криворізької міської ради від 19.11.2025 № 12/25-02/656 повідомлено, що документи з кадрових питань (особового складу) Приватного підприємства «Медцентр» на зберігання до архівного відділу не надходили, а за відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань це підприємство має статус зареєстрованої юридичної особи і не перебуває в стані припинення.
Не погоджуючись із відмовою відповідача, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Вирішуючи справу по суті, надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.
За приписами пунктів 1, 6 частини першої статті 92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).
Згідно з пунктом 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення. Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 № 1191 затверджено Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати (далі - Порядок № 1191), який визначає умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV, та механізм її виплати.
Відповідно до пункту 2 Порядку № 1191 до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону № 1788-XII, що передбачені, зокрема, Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909 (далі - Перелік № 909).
Пунктом 5 Порядку № 1191 визначено, що грошова допомога надається особам, яким починаючи з 01.10.2011 призначається пенсія за віком відповідно до Закону № 1058-IV та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону № 1788-XII, і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.
За приписами пункту 6 Порядку № 1191 для визначення розміру грошової допомоги враховується місячний розмір пенсії, обчислений згідно із статтями 27 і 28 Закону № 1058-IV, станом на день її призначення. Відповідно до пункту 7 цього Порядку виплата грошової допомоги здійснюється органами Пенсійного фонду України одноразово у розмірі десяти місячних пенсій за рахунок коштів Державного бюджету України одночасно з першою виплатою пенсії, яка призначена до виплати.
З аналізу наведених норм права вбачається, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з досягненням нею пенсійного віку, наявністю необхідного страхового стажу на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону № 1788-XII, виходом на пенсію саме з таких посад, а також неотриманням такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-IV будь-якого іншого виду пенсії.
Відповідачем не заперечується та обставина, що позивачу вперше призначено пенсію за віком з 10.03.2025 і до цього часу він не отримував будь-якого іншого виду пенсії. Не є спірним і те, що на день досягнення пенсійного віку позивач працював на посаді завідувача відділення анестезіології та інтенсивної терапії Комунального некомерційного підприємства «Криворізька інфекційна лікарня № 1» Криворізької міської ради, тобто у закладі охорони здоров`я комунальної форми власності. Спірним є виключно питання зарахування до страхового стажу, що дає право на виплату грошової допомоги, періодів роботи позивача на посаді лікаря-анестезіолога у Приватному підприємстві «Медцентр».
Розділом II «Охорона здоров`я» Переліку № 909 визначено, що до стажу, який дає право на пенсію за вислугу років, зараховується час роботи на посадах лікарів та середнього медичного персоналу (незалежно від найменування посад) у лікарняних закладах, лікувально-профілактичних закладах особливого типу, лікувально-трудових профілакторіях, амбулаторно-поліклінічних закладах, закладах швидкої та невідкладної медичної допомоги, закладах переливання крові, закладах охорони материнства і дитинства, санаторно-курортних закладах, установах з проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань, санітарно-епідеміологічних закладах, діагностичних центрах.
У примітці 2 до Переліку № 909 зазначено, що робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим переліком, дає право на пенсію незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ.
Отже, визначальним для зарахування періоду роботи до стажу, що дає право на пенсію за вислугу років, а відтак і до страхового стажу, який дає право на виплату грошової допомоги, є не організаційно-правова форма та форма власності роботодавця, а те, чи є він закладом охорони здоров`я з числа передбачених Переліком № 909, і чи працювала особа в ньому за лікарською спеціальністю.
Відповідно до статті 3 Основ законодавства України про охорону здоров`я від 19.11.1992 № 2801-XII заклад охорони здоров`я - це юридична особа будь-якої форми власності та організаційно-правової форми або її відокремлений підрозділ, що забезпечує медичне обслуговування населення на основі відповідної ліцензії та професійної діяльності медичних (фармацевтичних) працівників. Цією ж статтею медичне обслуговування визначено як діяльність закладів охорони здоров`я та фізичних осіб - підприємців, які зареєстровані та одержали відповідну ліцензію в установленому законом порядку, у сфері охорони здоров`я, що не обов`язково обмежується медичною допомогою, але безпосередньо пов`язана з її наданням.
Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 28.10.2002 № 385 «Про затвердження переліків закладів охорони здоров`я, лікарських, провізорських посад та посад молодших спеціалістів з фармацевтичною освітою у закладах охорони здоров`я», зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 12.11.2002 за № 892/7180, затверджено Перелік закладів охорони здоров`я та Перелік лікарських посад у закладах охорони здоров`я. Розділ 1 цього Переліку охоплює лікувально-профілактичні заклади, до складу яких входять, зокрема, лікарняні заклади (пункт 1.1) та амбулаторно-поліклінічні заклади (пункт 1.2). До багатопрофільних лікарняних закладів (підпункт 1.1.1) віднесено, серед іншого, медичний центр (різного профілю), а до амбулаторно-поліклінічних закладів - у тому числі стоматологічні поліклініки та амбулаторії.
Матеріалами справи підтверджено, що Приватне підприємство «Медцентр» провадило господарську діяльність з медичної практики на підставі ліцензії Міністерства охорони здоров`я України, тобто відповідало наведеному в статті 3 Основ законодавства України про охорону здоров`я визначенню закладу охорони здоров`я, а за характером діяльності належало до закладів, передбачених розділом II Переліку № 909. Посада лікаря-анестезіолога, яку обіймав позивач, є лікарською посадою, а Перелік № 909 пов`язує право на пенсію за вислугу років з роботою на посадах лікарів незалежно від найменування посад.
Відповідно до статті 62 Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка; порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Пунктами 1 і 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637), передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, є трудова книжка, а за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. За відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Обов`язок щодо внесення достовірних і правильних записів до трудової книжки працівника покладається на власника підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган. Недотримання роботодавцем правил ведення трудових книжок не може мати негативних наслідків для працівника і не може впливати на обсяг його права на соціальний захист.
У цій справі періоди роботи позивача у Приватному підприємстві «Медцентр» припадають на час після впровадження персоніфікованого обліку, а тому підтверджуються насамперед даними реєстру застрахованих осіб. Індивідуальними відомостями про застраховану особу за формою ОК-5 підтверджено як факт перебування позивача у трудових відносинах із цим страхувальником, так і сплату за нього страхових внесків протягом спірних періодів. Наявність цих відомостей визнав і сам відповідач у листі від 07.11.2025 № 0400-010307-8/211305. Одержати документи безпосередньо від роботодавця позивач можливості не мав, що підтверджується залишеним без відповіді адвокатським запитом та листом архівного відділу виконкому Криворізької міської ради про те, що документи з кадрових питань цього підприємства на архівне зберігання не надходили.
Таким чином, суд дійшов висновку, що періоди роботи позивача з 01.02.2003 по 31.12.2004 та з 01.01.2006 по 11.07.2008 на посаді лікаря-анестезіолога у Приватному підприємстві «Медцентр» підлягають зарахуванню до страхового стажу, який дає право на виплату грошової допомоги, що не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення, передбаченої пунктом 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV.
Відповідно, дії відповідача щодо відмови позивачу у призначенні грошової допомоги, що не підлягає оподаткуванню, в розмірі десяти місячних пенсій, оформлені листом від 02.10.2025 № 48983-36898/Т-01/8-0400/25, є протиправними, оскільки вчинені без урахування усіх обставин, що мають значення для вирішення відповідного питання.
Належним способом захисту порушеного права позивача суд вважає зобов`язання відповідача повторно розглянути питання про призначення та виплату позивачу грошової допомоги із зарахуванням спірних періодів до страхового стажу. Такий спосіб захисту не підміняє собою дискреційних повноважень органу Пенсійного фонду України щодо обчислення стажу та розміру виплати, водночас забезпечує поновлення права позивача. Конкретний розмір грошової допомоги визначається відповідачем за правилами пункту 6 Порядку № 1191 виходячи з місячного розміру пенсії позивача станом на день її призначення.
Європейський Суд з прав людини у пунктах 52, 56 рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» зазначив, що відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу якості закону, передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, і не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника. Відтак у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно зі ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Частинами 1, 2 ст. 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу; в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідач, який відзиву не подав, покладеного на нього обов`язку доказування правомірності своїх дій не виконав.
Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні; жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для часткового задоволення позову.
Відповідно до ст. 139 КАС України на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 665,60 грн. у зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог.
Керуючись ст. ст. 243-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні грошової допомоги, що не підлягає оподаткуванню, в розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оформленої листом від 02.10.2025 № 48983-36898/Т-01/8-0400/25.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути питання про призначення та виплату ОСОБА_1 грошової допомоги, що не підлягає оподаткуванню, в розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зарахувавши до страхового стажу, що дає право на призначення такої грошової допомоги, періоди роботи ОСОБА_1 на посаді лікаря-анестезіолога у Приватному підприємстві «Медцентр» (ЄДРПОУ 31735303) з 01.02.2003 по 31.12.2004 та з 01.01.2006 по 11.07.2008.
В решті позовних вимог відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (ЄДРПОУ 21910427) судовий збір у розмірі 665,60 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Єфанова