Справа 556/2416/21  
Номер провадження 1-кп/556/20/2026 

Справа № 556/2416/21 

В И Р О К 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

14.07.2026 року. 
Володимирецький районний суд Рівненської області
в складі головуючої судді ОСОБА_1 ,
секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , 
з участю прокурора ОСОБА_5 , 
потерпілої ОСОБА_6 ,
представника потерпілої адвоката ОСОБА_7 
неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_8 ,
законних представників неповнолітнього обвинуваченого
ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
захисника неповнолітнього обвинуваченого адвоката ОСОБА_11 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Володимирець в режимі відеоконференції кримінальне провадження №12020180000000366 від 29 грудня 2020 року відносно неповнолітнього  ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Дубівка Володимирецького району Рівненської області, який зареєстрований та фактично проживає по  АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, не працюючого, неодруженого, раніше не судимого, 
за ч. 2 ст. 286, ч. 3 ст. 135 КК України, - 

встановив:

Неповнолітній ОСОБА_8 , будучи особою, що керує транспортним засобом, допустив порушення правил безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілого, при таких обставинах. 
29 грудня 2020 року, приблизно о 20 год. 30 хв., у темну пору доби, неповнолітній водій ОСОБА_8 ,   ІНФОРМАЦІЯ_2 , в порушення вимог підпунктів а), б), ґ) пункту 2.1, підпунктів б), г) пункту 2.3, підпункту в) пункту 2.9, пункту 12.2, пункту 12.3, підпункту а) пункту 31.4.1 Правил дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (далі – Правила дорожнього руху), не маючи посвідчення водія на право керування транспортними засобами, реєстраційного документа на транспортний засіб та поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, керуючи без мотошолома технічно несправним мотоциклом JIANSHE 125, номер рами LAPPCJ263B0002195, (з несправністю гальмівної системи, яка полягала у відсутності на конструктивних місцях кріплення елементів гальмівного приводу та гальмівного механізму переднього колеса, і яку водій міг виявити перед виїздом), який незареєстрований в уповноваженому органі МВС, та перевозив пасажира без мотошолома, рухаючись по вул. Соборній, поблизу буд. 36 в с.Дубівка Володимирецького району Рівненської області, зі сторони с.Кідри Володимирецького району Рівненської області в напрямку с.Каноничі Володимирецького району Рівненської області, зі швидкістю приблизно 100 км/год., що перевищує допустиму швидкість руху по умовах видимості проїзної частини, яка повинна була становити 30 км/год. та перевищує допустиму швидкість руху в населеному пункті, яка становить 50 км/год., з увімкнутим ближнім світлом фари, проявив неуважність до дорожньої обстановки, неправильно її оцінив, з моменту виявлення перешкоди для руху у вигляді пішохода ОСОБА_12 , який стояв на проїзній частині, тримаючи в руках велосипед ММВЗ, яку він міг об`єктивно виявити, своєчасно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або об`їзду перешкоди та допустив наїзд мотоцикла JIANSHE 125, номер рами НОМЕР_1 на пішохода ОСОБА_12 та велосипед ММВЗ, хоча мав технічну можливість уникнути наїзду шляхом об`їзду перешкоди або зменшення швидкості руху транспортного засобу до місця знаходження перешкоди.
У результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_12 , отримав тілесні ушкодження від яких помер на місці події, а велосипед отримав механічні пошкодження.
Порушення ОСОБА_8 вимог пункту 12.2 Правил дорожнього руху, згідно з яким водій у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості повинен обрати таку швидкість руху, щоби водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги, знаходиться у прямому безпосередньому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди і суспільно небезпечними наслідками, що настали.
Таким чином, своїми діями неповнолітній ОСОБА_8 , будучи особою, яка керує транспортним засобом, допустив порушення правил безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілого, тобто вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачений ч.2 ст.286 КК України.
Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_8 своєї вини не визнав, пояснив, що 29 грудня 2020 року ввечері він дійсно керував транспортним засобом – мотоциклом, а саме підвозив ОСОБА_13 , який є знайомим його батька, спочатку з с.Каноничі до с.Дубівка, а потім з с.Дубівка в с.Каноничі. Проте, під час руху мотоциклом жодних дорожньо-транспортних пригод з ним не траплялось, пішоходів, велосипеди чи інші транспортні засоби він не збивав, жодних осіб не травмував. Про дорожньо-транспортну пригоду, в якій загинув ОСОБА_12 , він дізнався від працівників поліції, які прибули за місцем його проживання з метою огляду належних його родині транспортних засобів. Він на той час знаходився дома, а мотоцикл JIANSHE 125 – в гаражі. Заперечив свою причетність до інкримінованих йому дій та просив виправдати. 
Потерпіла ОСОБА_6 пояснила, що про обставини дорожньо-транспортної пригоди, в якій загинув її брат ОСОБА_12 , їй особисто відомо тільки зі слів інших осіб, очевидцем чи учасником події вона не була. Вважає, що у вчиненні злочину винен саме ОСОБА_8 , який не тільки вчинив наїзд на пішохода ОСОБА_12 , перевищивши швидкість, але й не зупинився, не надав потерпілому допомогу. Просила засудити ОСОБА_8 , обрати справедливу міру покарання відповідно до закону. 
В ході судового розгляду кримінального провадження судом досліджено сукупність доказів – показання свідків, протоколи слідчих дій, висновки експертиз, письмові докази. 
Так, з інформації КП «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» від 19.04.2021 вбачається, що виклик на ДТП в с.Дубівка до потерпілого ОСОБА_12 відбувся 29.12.2020 о 20 год. 34 хв. (т.1 а.с.153-154).
З повідомлення на лінію 102 (т.1 а.с.2) вбачається, що о 20.58 год. 29.12.2020 органи охорони здоров`я повідомили, що ШМД у с.Дубівка Вараського району по вулиці Соборній констатувала смерть ОСОБА_12 внаслідок наїзду мотоциклом, водій якого зник з місця пригоди.
Протоколом огляду місця події від 30.12.2020 (т.1 а.с.3-23) зафіксовано обставини ДТП, а саме стан дорожнього покриття (сухе асфальтоване), темну пору доби, часткове штучне освітлення дороги ліхтарями із ЛЕП, наявність на проїжджій частині велосипеда потерпілого з механічними пошкодженнями, подряпини на дорожньому покритті, а також тіло загиблого потерпілого. 
З протоколу огляду місця події, а саме подвір`я житлового будинку, де мешкає ОСОБА_8 , по АДРЕСА_1 вбачається, що працівники поліції провели огляд вказаного господарства з дозволу співвласника ОСОБА_9 , під час огляду виявили та вилучили мотоцикл JIANSHE 125, номер рами НОМЕР_1 (т.1 а.с.32). 
Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснив, що ввечері 29 грудня 2020 року перебував у Римарчуків в с.Дубівка вдома, у пізню пору. Його дійсно підвозив ОСОБА_8 мотоциклом - спочатку з с.Каноничі у с.Дубівка, а потім назад. Він їхав в якості пасажира на мотоциклі, яким керував ОСОБА_8 . Мотоцикл їхав з увімкненим світлом фар. ДТП він не пам`ятає, де отримав тілесні ушкодження не пам`ятає. Він перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння. Під час поїздки мотоцикл не зупинявся. Інших учасників руху не було, тобто по дорозі з с.Дубівка до с.Каноничі їх не обганяли інші транспортні засоби, також ніхто не їхав їм назустріч. Вказав що через сильне алкогольне сп`яніння міг не замітити наїзду на пішохода. ОСОБА_8 довіз його до с.Каноничі, до будинку швагра ОСОБА_14 , після чого кудись поїхав. 
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_15 , який був очевидцем ДТП, пояснив, що 29 грудня 2020 року ввечері він разом з потерпілим ОСОБА_12 рухались вздовж дороги в с.Дубівка, вже було темно. Вони йшли по дві сторони дороги, по вулиці Соборній в напрямку с.Кідри, у кожного був велосипед, які вони вели в руках. Свідок рухався ближче до правого краю дороги, а ОСОБА_12 ближче до лівого. До моменту ДТП певний час руху транспорту по дорозі не було. В цей час по вулиці зі сторони с.Кідри у їхньому напрямку рухався мотоцикл з великою швидкістю, приблизно біля 100 км/год, мотоцикл їхав з увімкненим світлом фар. Свідок ОСОБА_15 зійшов з дороги вправо, а ОСОБА_12 зупинився на дорозі, тримаючи в руках велосипед. В цей час мотоцикл, не зупиняючись, збив ОСОБА_12 , практично в`їхав у потерпілого, ОСОБА_12 в цей момент вже був на дорозі, тримав в руках велосипед. Після зіткнення з потерпілим, не зупиняючись, мотоцикл поїхав. На мотоциклі крім водія ще був пасажир. Мотоцикла після зіткнення повело декілька разів на дорозі, але він продовжив рух в напрямку с.Каноничі. Від удару мотоциклом ОСОБА_12 впав. Через деякий час по дорозі їхав автомобіль, він зупинився і тоді хтось викликав швидку допомогу. 
Під час досудового розслідування зі свідком ОСОБА_15 було проведено слідчий експеримент (т.1 а.с.226-236), під час якого останній на місці події відтворив обставини дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 29 грудня 2020 року. 
З протоколу слідчого експерименту, проведеного із неповнолітнім ОСОБА_8 з участю його законного представника (т.1 а.с.217-225) вбачається, що під час даної слідчої дії на місці дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_8 вказав, що 29.12.2020 о 20 год. 30 хв. він рухався на мотоциклі з пасажиром ОСОБА_13 з с.Дубівка в с.Каноничі Вараського району, рухався в темну пору доби із увімкнутим ближнім світлом фар зі швидкістю близько 50 км/год, вулиця Соборна у с.Дубівка частково освітлювалася ліхтарями, дорога була суха, опадів не було. Під час руху побачив на вулиці Соборній пішохода із велосипедом з лівого боку, проїжджаючи повз нього побачив на правій смузі руху лежачого велосипеда, поряд нікого він не бачив. ОСОБА_8 не гальмуючи, проїхав по вказаному велосипеду, у подальшому не зупинився і поїхав далі. При цьому ОСОБА_8 на місці відтворив обставини, про які розповів, на місці проведення слідчого експерименту було зафіксовано видимість предметів. Також ОСОБА_8 вказав, що в попутному та зустрічному напрямку ніяких транспортних засобів не було, він та пасажир були без мотошоломів. 
Доводи сторони захисту про те, що вказані протоколи слідчих експериментів з ОСОБА_15 та ОСОБА_8 є неналежними та недопустимими доказами, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду. 
Зокрема, оцінюючи вказані докази, суд прийшов до таких висновків. 
У відповідності до ст.84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів. 
Відповідно до ст.ст.85, 86 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів. Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.
Як вбачається зі ст.87 КПК України, недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.
Таким чином, визнання доказів недопустимими законодавець пов`язує не з будь-якими порушеннями процесуального закону, а лише із істотними порушеннями прав і свобод людини. При цьому, для вирішення питання, чи може порушення певних основоположних прав і свобод особи стати підставою для визнання доказів недопустимими, необхідно взяти до уваги не лише сам факт такого порушення, але й встановити його вплив на процес і характер отримання доказів - на цьому наголосив Касаційний кримінальний суд ВС у постанові по справі 204/6541/16-к.
Зокрема суд зазначив, що не у всіх випадках порушення навіть фундаментальних прав і свобод особи під час кримінального провадження має прямий вплив на дотримання гарантій справедливого судового розгляду, зокрема й на допустимість доказів. Тому, навіть якщо докази отримані в той час, коли сталося порушення того чи іншого права, однак це порушення прямо не впливало на отримання доказу, а лише співпадало у часі, це не є достатньою підставою для висновку, що докази отримані внаслідок такого порушення. Таким чином, для вирішення питання, чи може порушення певних основоположних прав і свобод особи стати підставою для визнання доказів недопустимими, необхідно взяти до уваги не лише сам факт такого порушення, але й встановити його вплив на процес і характер отримання доказів. 
Разом з тим, у справі про обвинувачення неповнолітнього ОСОБА_8 судом не встановлено жодного факту істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і стороною захисту не наведено достатніх обґрунтувань, які саме порушення він вважає настільки істотними, щоб обумовити недопустимість доказів.
Зокрема, в судовому засіданні свідки ОСОБА_15 , ОСОБА_16 (понятий під час проведення слідчого експерименту), ОСОБА_17 (статист під час проведення слідчого експерименту), а також і сам неповнолітній обвинувачений ОСОБА_8 підтвердили проведення таких слідчих дій та власну участь у них. Ця обставина підтверджується також фототаблицями, долученими до кожного з протоколів (т.1 а.с.224-225, 234-236) 
Свідок ОСОБА_18 пояснив, що під час розслідування кримінального провадження за фактом дорожньо-транспортної пригоди, в якій загинув потерпілий ОСОБА_12 , він як слідчий проводив слідчі експерименти зі свідком ОСОБА_15 та з неповнолітнім ОСОБА_8 , вказані слідчі дії проводились на місці пригоди в с.Дубівка, в темну пору доби та при погодних умовах, максимально наближених до погодних умов 29 грудня 2020 року. До участі в проведенні слідчих експериментів залучались поняті та статисти. Всі заміри, які було проведено під час слідчих експериментів, були зафіксовані в чернетці, а в подальшому перенесені до тексту протоколу, який було виготовлено пізніше, в райвідділі поліції. Такі дії не суперечать закону та методиці проведення слідчих дій. Протоколи були підписані всіма їх учасниками. 
Неточності в показаннях свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , на які вказує захисник, на думку суду, обумовлені достатньо тривалим періодом часу, який пройшов між проведенням слідчої дії та допитом свідків в судовому засіданні, і не свідчать про істотні порушення, допущені під час проведення слідчих експериментів.
Колегія суддів Касаційного кримінального суду Верховного суду в своїй постанові у справі №344/2995/15-к також вказує, що не будь-яке формальне недотримання вимог кримінального процесуального закону при отриманні доказу автоматично тягне необхідність визнання його недопустимим.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що відомості, отримані під час проведення слідчих експериментів з ОСОБА_15 та ОСОБА_8 є належними та допустимими, можуть бути використані під час доказування у кримінальному провадженні відносно неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_8 , і підстави для застосування до них доктрини «плодів отруєного дерева» відсутні. 
Крім вказаних вище доказів, вина неповнолітнього ОСОБА_8 підтверджується також висновками судових експертиз, в т.ч.
- висновком судово-медичної експертизи №124, відповідного до якого у ОСОБА_12 виявлена відкрита черепно-мозкова травма з переломами кісток склепіння та основи черепа, крововиливи під оболонки та забій головного мозку, забійна рана лобної ділянки зліва, садна передньої грудної стінки, обличчя та кистей обох рук. Встановлені у гр-на ОСОБА_12 тілесні ушкодження є прижиттєвими, виникли від дії тупого предмету, можливо, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди при обставинах одного наїзду мотоциклом, коли потерпілий вів у руках велосипед. Первинне контактування тіла ОСОБА_12 з транспортним засобом, вірогідно, відбулось у передню грудну стінку коли потерпілий знаходився у вертикальному положенні. Смерть гр-на ОСОБА_12 настала на місці дорожньо-транспортної пригоди, через декілька хвилин, внаслідок відкритої черепно-мозкової травми з переломами кісток черепа, забою мозку та крововиливів під оболонки мозку (т.2 а.с.6-8); описаний у висновку механізм отримання потерпілим тілесних ушкоджень повністю співпадає із показаннями свідка ОСОБА_15 та відомостями, отриманими під час слідчого експерименту з його участю. 
- висновком судово-медичної експертизи №02 неповнолітнього ОСОБА_8 , у якого виявлено тілесні ушкодження у вигляді саден передньо-бокової поверхні грудної клітки справа; ранок з осадненням середньої третини переднє-зовнішньої поверхні правої гомілки. Ці ушкодження виникли внаслідок травматичних дій тупими твердими предметами (внаслідок ударно-співударної дії та дії скользіння - за механізмом виникнення). Враховуючи локалізацію, характер описаних ушкоджень можна вважати, що останні могли виникнути за умов дорожньо-транспортної пригоди: при первинному контактуванні тіла людини (яка знаходилася під час руху на мотоциклі) з виступаючими частинами іншого рухаючого (інші умови) механічного транспортного засобу; з подальшим відкиданням тіла людини (мотоцикліста, як водія, так і пасажира мототранспортного засобу). Термін заподіяння таких ушкоджень може відповідати 29 грудня 2020 року (т.2 а.с.22-24); 
- висновком експерта № СЕ-19/118-21/115-ІТ, відповідно до якого на момент проведення експертного дослідження гальмівна система мотоцикла знаходилася в стані часткової відмови. На момент проведення експертного дослідження система рульового керування мотоцикла знаходилася в працездатному стані. На момент проведення експертного дослідження фара ближнього та дальнього світла системи освітлення мотоцикла знаходилася в працездатному стані. Несправності, які стали причиною часткової відмови гальмівної системи мотоцикла виникли перед дорожньо-транспортною пригодою. Несправності гальмівної системи, виражені у відсутності на конструктивних місцях кріплення елементів гальмівного приводу та гальмівного механізму переднього колеса мотоцикла водій міг виявити до моменту ДТП (т.2 а.с.29-34);
- висновком експерта №47/КСЕ-19/118-21/6842-ІТ, відповідно до якого відмічені у ОСОБА_8 тілесні ушкодження, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Види вищезазначених ушкоджень на тілі ОСОБА_8 вказують на травматичну дію тупих предметів (поверхонь), якими цілком могли бути деталі мотоцикла під час дорожньо-транспортної пригоди при зіткненні останнього із перешкодою (пішохід ОСОБА_12 , велосипед ММВЗ). Оцінюючи локалізацію, характер, види тілесних ушкоджень на тілі ОСОБА_8 , співставляючи їх із локалізацією, характером, видами тілесних ушкоджень на тілі ОСОБА_13 беручи до уваги вид дорожньо-транспортної пригоди (зіткнення мотоцикла з перешкодою) та відомі обставини події, експертна комісія робить висновок про те. що в момент дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_8 перебував на мотоциклі, що рухається, при цьому ОСОБА_8 , найбільш ймовірно, перебував в якості водія (т.2 а.с.84-89);
- висновком експерта № 49/КСЕ-19/118-21/6833-ІТ, відповідно до якого тілесні ушкодження у ОСОБА_12 виникли прижиттєво і могли утворитись 29.12.2020 близько 20 год. 50 хв. Види та морфологічні особливості тілесних ушкоджень вказують, що вони могли утворитися внаслідок ДТП, а саме наїзду мотоцикла на пішохода. Найбільш імовірний механізм заподіяння тілесних ушкоджень: в момент первинного контактування з передніми частинами мотоцикла JIANSHE 125 ОСОБА_12 перебував на проїзній частині у напіввертикальному положенні і був обернений до мотоцикла боковою частиною тіла, при цьому контактування відбулося під кутом з наступним розворотом тіла і наданням йому прискорення та відкиданням на дорожнє покриття, з дорожнім покриттям потерпілий контактував лобною частиною голови та передньою частину грудної клітки. Водночас з цим відбувся переїзд мотоцикла через велосипед. Отримані в результаті ДТП тілесні ушкодження знаходяться в прямому причинному зв`язку із настанням смерті ОСОБА_12 . При наданні ОСОБА_12 своєчасної кваліфікованої медичної допомоги можливість залишитися живим не виключена. Наїзд на велосипед відбувся на проїзній частині по вулиці Соборна у с.Дубівка в районі подряпин на покритті дороги (т.2 а.с.108-117);
- висновком експерта № СЕ-19/118-21/10202-ІТ, відповідно до якого за умов видимості елементів проїзної частини 12,8 м, максимальна допустима швидкість руху мотоцикла становить 30 км/год. В дорожній обстановці водій мотоцикла ОСОБА_8 , з технічної точки зору, повинен був рухатися на технічно справному мотоциклі із ввімкненим світлом в фарах, дотримуватися допустимої швидкості руху та у разі виникнення перешкоди для руху, яку водій об`єктивно спроможний виявити, негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного об`їзду перешкоди, тобто повинен був діяти у відповідності до вимог: п. 31.1, п. 31.4.1. а), п. 12.2, п 12.3, п. 12.4 та п. 19.1 а) Правил дорожнього руху України. При наданому на експертизу комплексі вихідних даних, в заданій дорожній обстановці, водій мотоцикла при русі із фактичною швидкістю руху (100 км/год), в момент виникнення перешкоди для руху, не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода з велосипедом в руках. При наданому на експертизу комплексі вихідних даних, в заданій дорожній обстановці, водій мотоцикла при русі із допустимою швидкістю руху (30 км/год - за умов видимості елементів проїзної частини у відповідності до вимог п. 12.2 ПДРУ). в момент виникнення перешкоди для руху, мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода з велосипедом в руках. В заданій дорожньо-транспортній ситуації, в діях водія мотоцикла вбачаються невідповідності вимогам п. 12.2, п. 12.3, п. 31.1, п. 31.4.1 а) Правил дорожнього руху України, при чому невідповідність вимогам п. 12.2 Правил дорожнього руху України, з технічної точки зору, знаходиться у причинному зв`язку з скоєнням дорожньо-транспортної пригоди (т.2 а.с.139-147);
З урахуванням викладеного, оцінюючи досліджені докази, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що винуватість неповнолітнього ОСОБА_8 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого доведена поза розумним сумнівом, а кваліфікація його діяння за ч.2 ст.286 КК України є правильною.
Органом досудового розслідування неповнолітній ОСОБА_8 обвинувачується також у вчиненні іншого злочину, а саме в тому, що 29 грудня 2020 року, приблизно о 20 год. 30 хв., перебуваючи на вул. Соборній, поблизу буд. 36 в с. Дубівка Володимирецького району Рівненської області,усвідомлюючи, що в результаті наїзду мотоциклом JIANSHE 125, номер рами НОМЕР_1 , на пішохода ОСОБА_12 , останній залишився лежати на проїзній частині вказаної вулиці, перебуває у небезпечному для життя стані і позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження через свій безпорадний стан, нехтуючи моральними та правовими нормами, які зобов`язують надати допомогу людині, яка перебуває у небезпечному для життя стані, проявляючи неповагу до прав людини на життя та безпеку, маючи змогу надати потерпілому допомогу, не вжив усіх можливих заходів для надання ОСОБА_12 першої медичної допомоги, не викликав карету швидкої медичної допомоги, не відправив потерпілого до лікувального закладу, не повідомив про дорожньо-транспортну пригоду орган поліції, не вжив усіх можливих заходів для збереження слідів пригоди і з метою уникнення відповідальності за скоєне, зник з місця дорожньо-транспортної пригоди, чим завідомо залишив без допомоги потерпілого, який перебував у небезпечному для життя стані та був позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, коли він сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан та був зобов`язаний і мав змогу надати йому допомогу, хоча при вжитті можливих заходів надання допомоги, потерпілий ОСОБА_12 міг залишитись живим.
Вказані дії обвинуваченого органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.3 ст.135 КК України - завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває у небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги, сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан, що спричинило смерть особи.
Це обвинувачення суд вважає недоведеним з таких підстав. 
У відповідності до ст.62 Конституції України, ст.17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. 
Вимоги вказаних нормативних актів повністю співвідносяться з вимогами ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та практикою Європейського суду з прав людини (надалі – ЄСПЛ), які в силу приписів ст.9 КПК України є одним з джерел кримінального процесуального законодавства України.
Зокрема, в п.43 рішення від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України», ЄСПЛ вказує, що «відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом" (див. рішення у справі "Авшар проти Туреччини" (Avsar v. Turkey), п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».
Як вбачається зі ст.ст.91, 92 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню:
1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення);
2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення;
3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат;
4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження;
5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання;
6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення;
7) обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру та спеціальної конфіскації.
Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
Обов`язок доказування вказаних вище обставин, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.
Слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, як це передбачено ст.94 КПК України.
В той же час, аналіз доказів, наданих стороною обвинувачення, на думку суду свідчить, що вони не відповідають вказаним вище критеріям, оскільки ні кожен з доказів зокрема, ні всі докази обвинувачення в своїй сукупності поза розумним сумнівом не доводять вини неповнолітнього ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.135 КК України 
Так, вказаною статтею передбачено відповідальність за завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження через малолітство, старість, хворобу або внаслідок іншого безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги, зобов`язаний був піклуватися про цю особу і мав змогу надати їй допомогу, а також у разі, коли він сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан. Частиною 3 ст.135 КК України встановлено відповідальність за вказані дії, якщо вони спричинили смерть особи або інші тяжкі наслідки. 
Об`єктивна сторона вказаного злочину полягає у злочинній бездіяльності, а саме у невчиненні винною особою дій, які він повинен був і міг вчинити.
Кримінальній відповідальності і покаранню підлягає лише особа, винна у вчиненні злочину, тобто така, що навмисно або з необережності скоїла діяння, визначене кримінальним законом як суспільно небезпечне, тобто однією з необхідних ознак злочину є вина особи, яка вчинила його.
Згідно ст.23 КК України виною є психічне ставлення особи до вчинюваної дії чи бездіяльності, передбаченої цим Кодексом, та її наслідків, виражене у формі умислу або необережності.
Відповідно до ст.24 КК України умисел поділяється на прямий і непрямий. Прямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання.
Суб`єктивна сторона злочину, передбаченого ст.135 КК України характеризується тільки прямим умислом, оскільки у формулюванні диспозиції вказаної статті законодавцем застосовано термін «завідомо», який передбачає усвідомлену, обдуману та впевнену поведінку особи.
При цьому, на думку суду, таке усвідомлення має поширюватись на всі складові, які входять до об`єктивної сторони злочину. Зокрема, винний має усвідомлювати, що він своїми діями поставив іншу особу у небезпечний для життя стан, що ця особа потребує допомоги через своє безпорадне становище, і що сам винний може таку допомогу надати. 
Разом з тим, будь-яких доказів того, що ОСОБА_8 29 грудня 2020 року усвідомлював всі вказані обставини, стороною обвинувачення суду надано не було.
Зокрема, під час слідчого експерименту ОСОБА_8 зазначив, що він бачив лише одного пішохода та велосипед, який лежав на проїзній частині, і який він переїхав під час руху мотоциклом. Інші докази у справі також не доводять, що обвинувачений бачив потерпілого ОСОБА_19 , зрозумів, що збив його, заподіявши потерпілому травми, і усвідомлено залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, не надавши потерпілому необхідну допомогу. 
Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, Конституція України має найвищу юридичну силу, закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції і повинні відповідати їй.
При розгляді кримінальних справ суд має суворо дотримуватись закріпленого у ст. 62 Конституції України та в ст.17 КПК України принципу презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.
Відповідно до положень частин першої та другої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення, і кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
Відповідно до вимог ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», яка зобов`язує суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права, а також ч. 2 ст. 8 та ч. 5 ст. 9 КПК України, які регламентують застосування принципу верховенства права у кримінальному провадженні та кримінально-процесуальному законодавстві, під час розгляду судового провадження відносно неповнолітнього ОСОБА_8 суд використовував як джерело права практику Європейського суду з прав людини.
Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Барбера, Мессегуе і Джабардо проти Іспанії», в розумінні Суду принцип презумпції невинуватості полягає в наступному. Тягар доведення вини обвинуваченого покладається на обвинувачення, а всі сумніви повинні тлумачитися на його користь. Обвинувач повинен повідомити обвинуваченому про докази, що маються проти нього, для того, щоб він міг підготувати та надати доводи в свій захист, і, врешті-решт, обвинувачення повинно надати докази, достатні для визнання його винуватим.
Відповідно до вимог ч. 7 ст. 284 КПК України, якщо обставини передбачені пунктами 1, 2 частини першої цієї статті, а саме відсутність події кримінального правопорушення або відсутність в діянні складу кримінального правопорушення, виявлені під час судового розгляду, суд зобов`язаний ухвалити виправдувальний вирок.
Згідно з положеннями статті 373 КПК обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення. В той же час виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.
На підставі викладеного, всебічно, повно дослідивши обставини кримінального провадження, оцінивши кожен доказ з точки зору відносності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд прийшов до висновку про те, що пред`явлене неповнолітньому ОСОБА_8 обвинувачення у вчиненні передбаченого ч.3 ст.135 КК України злочину, не доведено під час судового розгляду справи належними і допустимими доказами за стандартом доведення поза розумним сумнівом, а тому він підлягає виправданню за цією статтею у зв`язку з відсутністю у його діях складу вказаного злочину.
Обираючи вид та міру покарання за ч.2 ст.286 КК України неповнолітньому обвинуваченому ОСОБА_8 суд враховує, що вчинений ним злочин відповідно до ч.5 ст.12 КК України, є тяжким злочином із необережною формою вини, також приймає до уваги ступінь суспільної небезпечності скоєного та його наслідки, особу винуватого, його поведінку до, під час та після вчинення злочину, його матеріальний стан, обставини, що обтяжують і пом`якшують покарання.
Відповідно до ст.66 КК України, обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_8 суд визнає вчинення злочину неповнолітнім.
Обставин, що відповідно до ст.67 КК України обтяжують покарання неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_8 , під час досудового розслідування та судового розгляду не встановлено.
Крім того, у відповідності до вимог ст.103 КК України, суд враховує також умови життя та виховання неповнолітнього обвинуваченого, вплив дорослих, рівень розвитку та інші особливості особи неповнолітнього.
В судовому засіданні встановлено, що на час вчинення злочину ОСОБА_8 був учнем Володимирецького ВПУ-29, має постійне місце проживання, вперше притягується до кримінальної відповідальності, на обліку у лікарів психіатра та нарколога як особа, яка страждає будь-якими захворюваннями наркологічного та/або психічного характеру, не значиться. 
Згідно висновку досудової доповіді відносно ОСОБА_8 орган пробації на підставі інформації, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, а також низьку ймовірність вчинення повторного правопорушення, вважає, що виправлення цієї особи без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства. На думку органу пробації, виконання покарання у громаді можливе за умов здійснення з боку органу пробації нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень.
Із звіту про неповнолітнього обвинуваченого в кримінальному провадженні вбачається, що неповнолітній обвинувачений ОСОБА_8 виховується в повній сім`ї, відносини в родині є доброзичливими, матеріальні та побутові умови його життя є задовільними, вини у скоєному неповнолітній не визнає, дорослих підбурювачів та співучасників злочину немає, проблеми зі здоров`ям у неповнолітнього відсутні. 
Допитана в судовому засіданні законний представник неповнолітнього обвинуваченого пояснила суду, що ОСОБА_20 є спокійним, виховувався в повній сім`ї, в даний час досягнув повноліття, проживає з батьками. Заперечує свою причетність до вчинення злочину та вважає себе невинуватим. 
Враховуючи, що вчинене обвинуваченим кримінальне правопорушення є тяжким необережним злочином, обставину, яка пом`якшує покарання, особу обвинуваченого та його поведінку, посередню характеристику, а також думку потерпілої та її представника, які наполягають на обранні максимально суворого покарання, суд вважає, що виправлення та перевиховання неповнолітнього обвинуваченого неможливе без ізоляції від суспільства, тому обвинуваченому необхідно призначити покарання в межах санкції ч.2 ст.286 КК України у вигляді позбавлення волі.
Згідно санкції ч. 2 ст. 286 КК України, зазначене у цій частині статті діяння, містить додаткове покарання у виді позбавлення керування транспортними засобами на строк до трьох років.
Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 і ст. 287 КК України, необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.
Питання про доцільність призначення факультативного додаткового покарання вирішується на розсуд суду з врахуванням обставин конкретної справи і з обов`язковим мотивуванням прийнятого рішення.
Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому додаткового покарання, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 286 КК України, суд, зважаючи на обставини та характер вчиненого кримінального правопорушення, приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, з метою запобігання вчиненню ним нових тотожних злочинів та правопорушень.
При цьому, суд також приймає до уваги, що під час дорожньо-транспортної пригоди 29 грудня 2020 року ОСОБА_8 допустив цілий ряд порушень Правил дорожнього руху, а саме в порушення вимог підпунктів а), б), ґ) пункту 2.1, підпунктів б), г) пункту 2.3, підпункту в) пункту 2.9, пункту 12.2, пункту 12.3, підпункту а) пункту 31.4.1 Правил дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 керував транспортним засобом:
- не маючи посвідчення водія на право керування транспортними засобами, 
- без реєстраційного документа на транспортний засіб, який був незареєстрованим в уповноваженому органі МВС, 
- без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів,
- без мотошолома, 
- технічно несправним мотоциклом JIANSHE 125, номер рами LAPPCJ263B0002195, з несправною гальмівною системою, 
- перевозив пасажира без мотошолома. 
Наведене підтверджується дослідженими судом письмовими доказами, а саме -інформацією начальника ТСЦ №5644 від 24.11.2021 (т.1 а.с.248, 250), висновком експертизи (т. 2 а.с.29-34). Вказані порушення Правил дорожнього руху хоча і не перебувають у причиновому зв`язку із настанням смерті потерпілого ОСОБА_12 , однак свідчать про грубе нехтування обвинуваченим встановленим порядком дорожнього руху та експлуатації транспортного засобу та потребують призначення додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом.
З приводу цивільного позову потерпілої висновки суду є наступними. 
Як вбачається зі ст.128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. 
У відповідності до ст.255 ч.1 п.7 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.
Враховуючи, що потерпіла ОСОБА_21 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , провадження за її позовом про відшкодування моральної шкоди, заподіяної злочином, підлягає закриттю. 
У відповідності до вимог ст.ст.122, 124, 126 КПК України з обвинуваченого ОСОБА_8 підлягають стягненню в дохід держави судові витрати у загальній сумі 7028,3 грн, які складаються із витрат на залучення експертів в кримінальному провадженні. 
Як вбачається з п.7) ч.9 ст.100 КПК України, питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Враховуючи викладене, питання про речові докази в даному кримінальному провадженні слід вирішити наступним чином: 
- велосипед марки ММВЗ (том 1 а.с.57-58, 62), 2 (два) чоловічі зимові черевики, що належали ОСОБА_12 , котрі знаходяться в пакеті «УКРАЇНА МВС ЕКСПЕРТНА СЛУЖБА» «1657239» (том 1 а.к.п.64-65, 68), бушлат та штани, що належали ОСОБА_12 (том 1 а.с.70-71) – повернути потерпілій;
- мотоцикл марки JIANSHE 125, номер рами НОМЕР_1 , без реєстраційного номерного знаку, (Том 1 а.с.59-60, 63) - повернути власнику ОСОБА_10 ; 
- 3 (три) об`єкти, схожі на зуби людини, котрі знаходяться в паперовому конверті «Національна поліція України Головне слідче управління», опечатаному відтисками печаток «Для пакетів № 24» Слідче управління» Головне управління Національної поліції в Рівненській області» Національна поліція України», (Том 1 а.с.66-67, 69) – знищити; 
- оптичний диск CD-R (099111231174116) вх.3846, вих. № 2895/3/КТ/, який знаходиться в паперовому конверті опечатаному відтисками печаток «ДЛЯ ПАКЕТІВ №24» «СЛІДЧЕ УПРАВЛІННЯ» «ГОЛОВНЕ УПРАВЛІННЯ НАЦІОНАЛЬНОЇ ПОЛІЦІЇ В РІВНЕНСЬКІЙ ОБЛАСТІ» «НАЦІОНАЛЬНА ПОЛІЦІЯ УКРАЇНИ», (Том 1 а.с.213-214) – зберігати при матеріалах кримінального провадження. 
При вирішенні згідно із п.2 ч.4 ст.374 КПК України, питання щодо заходу забезпечення кримінального провадження у виді запобіжного заходу до набрання вироком законної сили, суд керується тим, що даним вироком суду визнається доведеним обвинувачення неповнолітнього ОСОБА_8 у вчиненні тяжкого необережного злочину, який спричинив загибель людини, та йому призначається покарання у виді позбавлення волі. 
У відповідності до ст.ст.177, 178 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам перешкодити кримінальному провадженню.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може перешкодити кримінальному провадженню.
З урахуванням відомостей про особу обвинуваченого, який не працює, немає стійких соціальних зв`язків, з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого до набрання вироком законної сили, суд вважає за необхідне обрати щодо ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час за місцем його фактичного проживання.
Інші заходи забезпечення кримінального провадження в даному провадженні не застосовувались. 

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.373, 374 КПК України, суд – 

ухвалив:

Неповнолітнього ОСОБА_8 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки.
Початок строку покарання у вигляді позбавлення волі обчислювати з часу приведення вироку до виконання, а саме з часу затримання ОСОБА_8 та поміщення його під варту.
Неповнолітнього ОСОБА_8 визнати невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.135 КК України та виправдати його за відсутністю в його діях ознак складу вказаного злочину.
До набрання вироком законної сили обрати щодо неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді нецілодобового домашнього арешту.
Покласти на ОСОБА_8 на строк 60 (шістдесят) діб наступні обов`язки:
1. прибувати на виклики до суду за першою вимогою;
2. заборонити залишати своє фактичне місце проживання в АДРЕСА_1 , в період з 00.00 години до 06.00 години;
Провадження за позовом потерпілої ОСОБА_21 закрити на підставі п.7 ч.1 ст.255 ЦПК України у зв`язку зі смертю особи. 
Стягнути з ОСОБА_8 судові витрати в сумі 7028 (сім тисяч двадцять вісім) грн 30 коп. 
Питання про речові докази в кримінальному провадженні вирішити наступним чином: 
- велосипед марки ММВЗ (том 1 а.с.57-58, 62), 2 (два) чоловічі зимові черевики, що належали ОСОБА_12 , котрі знаходяться в пакеті «УКРАЇНА МВС ЕКСПЕРТНА СЛУЖБА» «1657239» (том 1 а.с.64-65, 68), бушлат та штани, що належали ОСОБА_12 (том 1 а.с.70-71) – повернути потерпілій;
- мотоцикл марки JIANSHE 125, номер рами НОМЕР_1 , без реєстраційного номерного знаку, (Том 1 а.с.59-60, 63) - повернути власнику ОСОБА_10 ; 
- 3 (три) об`єкти, схожі на зуби людини, котрі знаходяться в паперовому конверті «Національна поліція України Головне слідче управління», опечатаному відтисками печаток «Для пакетів № 24» Слідче управління» Головне управління Національної поліції в Рівненській області» Національна поліція України», (Том 1 а.с.66-67, 69) – знищити; 
- оптичний диск CD-R (099111231174116) вх.3846, вих. № 2895/3/КТ/, який знаходиться в паперовому конверті опечатаному відтисками печаток «ДЛЯ ПАКЕТІВ №24» «СЛІДЧЕ УПРАВЛІННЯ» «ГОЛОВНЕ УПРАВЛІННЯ НАЦІОНАЛЬНОЇ ПОЛІЦІЇ В РІВНЕНСЬКІЙ ОБЛАСТІ» «НАЦІОНАЛЬНА ПОЛІЦІЯ УКРАЇНИ», (Том 1 а.с.213-214) – зберігати при матеріалах кримінального провадження.
Вирок може бути оскаржений до Рівненського апеляційного суду через Володимирецький районний суд Рівненської області прокурором, потерпілими, їх представником, обвинуваченими, їх захисниками та законним представником неповнолітнього обвинуваченого. Апеляцію на вирок може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Після проголошення, копію вироку невідкладно вручити прокурору, обвинуваченому, законним представникам неповнолітнього обвинуваченого. Направити копії вироку потерпілій, представнику потерпілої, захиснику.

СУДДЯ:  ОСОБА_1