ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

06 липня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/15424/25	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),
суддів: Добродняк І.Ю., Суховарова А.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 березня 2026 року (суддя О.В. Маковська) у справі № 160/15424/25 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціально-гуманітарної політики Вільногірської міської ради Дніпропетровської області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Департаменту соціально-гуманітарної політики Вільногірської міської ради Дніпропетровської області, у якому просила:
- визнати протиправною бездіяльність Департаменту соціально-гуманітарної політики Вільногірської міської ради Дніпропетровської області щодо ненадання відповіді на звернення від 17.10.2024;
- зобов`язати Департамент соціально-гуманітарної політики Вільногірської міської ради Дніпропетровської області розглянути звернення від 17.10.2024. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що бездіяльність відповідача щодо ненадання відповіді на звернення позивачки від 17.10.2024 є протиправною та суперечить приписам Закону України «Про звернення громадян».
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 березня 2026 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Судом першої інстанції зазначено, що отримувач звернення у місячний строк від дня надходження відповідного звернення зобов`язаний в межах своїх повноважень: 1) об`єктивно, всебічно і вчасно розглянути заяву громадянина, який звернувся до нього з такою заявою, 2) прийняти за результатами такого розгляду відповідне рішення та 3) повідомити заявника про наслідки розгляду його звернення.
Суд першої інстанції встановив, що відповідачем засобами поштового зв`язку надіслано відповідь на звернення позивачки від 17.10.2024 листом ДСГП від 29.10.2024 №5142/02-49/24-09.2/1, що підтверджується фіскальним чеком від 05.11.2024 №5170003325300.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність протиправної бездіяльності відповідача щодо ненадання відповіді на звернення від 17.10.2024. 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та 
ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, скаржник вказує, що наданий відповідачем чек від 05.11.2024 не може вважатися належним доказом надання відповіді на звернення позивачки від 17.10.2024 року, оскільки не містить інформації про те, що було вкладено у поштове відправлення. Вважає, що жодних доказів направлення позивачці листа від 29.10.2024 №5142/02-40/24-09.2/1, як відповіді на звернення позивачки від 17.10.2024 року, до матеріалів справи не подано.
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Встановлені обставини справи свідчать про те, що 17.10.2024 на адресу відповідача надійшла заява позивачки (вхідний №C-2041/02-24К від 17.10.2024) щодо надання письмової відповіді, в котрій вона просила роз`яснити: « 1. Чому на одне звернення мені було надано дві відповіді. 2. Додаткову інформацію стосовно умов призначення та виплати всіх видів державних соціальних допомог та компенсаційних виплат у з зв`язку з введенням в Україні воєнного стану, як зазначено в відповіді №4901/02-49/24-09.2/5 від 11.10.2024 (особливо виплат для внутрішньо переміщених осіб).».
Вважаючи протиправною бездіяльність Департаменту соціально-гуманітарної політики Вільногірської міської ради Дніпропетровської області щодо ненадання відповіді на звернення від 17.10.2024, позивачка звернулась до суду за захистом своїх прав.
Переглядаючи рішення суду в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів виходить із такого.
Закон України від 02.10.1996 № 393/96-ВР «Про звернення громадян» регулює питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.
Згідно ст.3 Закону № 393/96-ВР заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.
Звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду (ст.7 Закону № 393/96-ВР).
Згідно ст. 15 Закону № 393/96-ВР органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).
Статтею 18 Закону № 393/96-ВР визначено права громадянина при розгляді заяви, одним із яких є право одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви.
Статтею 19 Закону № 393/96-ВР визначено обов`язки органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, їх керівників та інших посадових осіб щодо розгляду заяв чи скарг, серед яких, зокрема, обов`язок об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.
Приписами статті 20 Закону № 393/96-ВР встановлено, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.
Аналізуючи норми Закону № 393/96-ВР, зокрема положення статті 15, можна зробити висновок, що обов`язок органів, до яких направлені звернення, повідомляти осіб про наслідки їхнього розгляду, як елемент конституційної гарантії звернення до органів публічної влади, включає і доведення змісту відповіді до заявника.
У спірному випадку позивачка скористалась правом, яке передбачено Законом № 393/96-ВР, звернувшись до відповідача із заявою від 17.10.2024 (вхідний №C-2041/02-24К від 17.10.2024).
Разом з тим, відповідь на звернення позивачки від 17.10.2024 року відповідачем оформлена листом ДСГП від 29.10.2024 №5142/02-49/24-09.2/1.
Колегія суддів враховує, що у постановах Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 802/211/16-а, від 06 вересня 2019 року у справі № 128/4752/15-а, від 25 червня 2020 року у справі № 802/1442/15-а, від 26 лютого 2021 року у справі № 520/421/20 викладено правову позицію, відповідно до якої належними і допустимими доказами відправлення відповіді є список згрупованих поштових відправлень із відміткою працівника зв`язку про його прийняття, опис вкладення у цінний лист, зворотне повідомлення про вручення поштового відправлення, докази направлення електронною поштою або розписка про отримання у разі вручення заявнику особисто.
Однак, вищевказаних доказів відповідачем до матеріалів справи не подано. В свою чергу, наданий відповідачем чек від 05.11.2024 №5170003325300 до наведеного переліку доказів не належить.
За цих обставин, колегія суддів зазначає, що відповідачем не подано до матеріалів справи належних доказів відправлення позивачці відповіді на звернення позивачки від 17.10.2024 року, яка відповідачем оформлена листом ДСГП від 29.10.2024 №5142/02-49/24-09.2/1.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав визнати протиправною бездіяльність Департаменту соціально-гуманітарної політики Вільногірської міської ради Дніпропетровської області щодо ненадання позивачці відповіді на її звернення від 17.10.2024 року.
У той же час колегія суддів звертає увагу на відсутність підстав для задоволення вимоги про зобов`язання розглянути звернення позивачки від 17.10.2024 року, з огляду на лист ДСГП від 29.10.2024 №5142/02-49/24-09.2/1, зміст якого став відомим позивачці станом на час розгляду справи у суді першої інстанції. Таким чином, фактично звернення позивачки було розглянуто, проте не доведено до відома у встановленому Законом № 393/96-ВР порядку та строки.
Підсумовуючи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності відповідача та ухвалення нової постанови про задоволення позову в цій частині.
Керуючись ст. ст. 241-245, 250, 315, 317, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 березня 2026 року у справі № 160/15424/25, в частині відмови у задоволені позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Департаменту соціально-гуманітарної політики Вільногірської міської ради Дніпропетровської області щодо ненадання відповіді на звернення ОСОБА_1 від 17.10.2024 року, скасувати та ухвалити в цій частині заявлених вимог нову постанову.
Визнати протиправною бездіяльність Департаменту соціально-гуманітарної політики Вільногірської міської ради Дніпропетровської області щодо ненадання відповіді на звернення ОСОБА_1 від 17.10.2024 року.
В іншій частині рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 березня 2026 року у справі № 160/15424/25 – залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки, передбачені ст.ст.328, 329 КАС України.

Повний текст постанови складено 06.07.2026

Головуючий - суддя Я.В. Семененко 

суддя І.Ю. Добродняк 

суддя А.В. Суховаров