Справа № 205/1190/26
Провадження № 2/175/1882/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2026 року Дніпровський районний суд
Дніпропетровської області
у складі: головуючого
судді Васюченка О.Г.,
з секретарем Кульпіною Л.Г..

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін в приміщенні Дніпровського районного суду Дніпропетровської області в селище Слобожанське цивільну справу за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що відповідно до укладеного Договору № 4963662 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 13.09.2024 року між ТОВ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА" та ОСОБА_1 . Відповідач отримав кредит у розмірі 35000 гривень, терміном до 08.09.2025 року, шляхом переказу на його платіжну картку № НОМЕР_1 емітовану АТ "УНІВЕРСАЛ БАНК" зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1 % від суми кредиту за кожен день користування.
23.04.2025 року між ТОВ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА" та ТОВ «ФК «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС», укладено Договір факторингу № 23/04/25 від 23.04.2025 року, відповідно до умов якого право вимоги за Договором №4963662 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 13.09.2024 року перейшло до ТОВ «ФК «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС».
Заборгованість відповідача за кредитним договором, становить 130 550,00 грн., яка складається з: 35000,00 грн. – заборгованість за кредитом; 78 050,00 грн. – заборгованість за нарахованими процентами відповідно до Кредитного договору за період з 13.09.2024 року по 23.04.2025 року (включно); 17 500,00 грн. – заборгованість за штрафом відповідно до Кредитного договору.
Позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за Договором № 4963662 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 13 вересня 2024 року у розмірі 130 550,00 грн., яка складається з: 35000,00 грн. – заборгованість за кредитом; 78 050,00 грн. – заборгованість за нарахованими процентами відповідно до Кредитного договору за період з 13.09.2024 року по 23.04.2025 року (включно); 17 500,00 грн. – заборгованість за штрафом відповідно до Кредитного договору, а також судові витрати в розмірі 2422,40 грн. (судовий збір) та 10000,00 грн. (витрати на професійну правничу допомогу).
Ухвалою судді Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 30.04.2026 року дану позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання.
Відповідно до вимог ч. 5 ст. 279 ЦПК України відповідачу було встановлено строк в п`ятнадцять днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження на подачу відзиву на позовну заяву.
Заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, відповідно до ч. 4 ст.277 ЦПК України відповідачем суду не подано. 
Представник позивача просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.
Представником відповідача, відповідно до ч. 7 ст.178 ЦПК України, було надано відзив на позовну заяву до суду, в якому просив суд відмовити повністю у задоволенні позовної заяви, а також клопотання про витребування доказів.
Також представником позивача було подано до суду відповідь на відзив, в якому він позовні вимоги підтримав та просив задовольнити позов у повному обсязі.
Ухвалою суду від 30 липня 2026 року у задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_1 - Пузіна Д.М. про зобов`язання (витребування) доказів по справі - відмовлено.
Відповідач та/або його представник в судове засідання не з`явилися. Представник відповідача у своїй заяві просив провести судовий розгляд справи, 30 липня 2026 року, за відсутності сторони відповідача.
Отже, суд вважає можливим розгляд справи на підставі наявних матеріалів і доказів. При цьому суд звертає увагу на вимоги статті 121 ЦПК України про те, що справа має бути розглянута судом протягом розумного строку; не може бути залишене поза увагою положення статті 6 Конвенції, якими передбачено, що судові процедури при розгляді справи повинні бути справедливими, справа має бути розглянута в розумний строк, а також те, що в цивільному судочинстві діє принцип ефективності судового процесу, який направлений на недопущення затягування розгляду справи. При цьому слід керувався саме зазначеним, а не наявністю чи відсутністю права, що підлягає захисту, наявністю іншого спору, що начебто перешкоджає вирішенню цієї справи. Таким чином, суд вважає можливим слухання справи за відсутності вказаного відповідача відповідно до ст. 223 ЦПК України.
Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані і добуті докази, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і підлягаючими задоволенню.
Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 13 вересня 2024 року між ТОВ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА" та ОСОБА_1 був укладений Договір № 4963662 про надання коштів на умовах споживчого кредиту (далі – Кредитний договір).
Кредитний договір був укладений в електронному вигляді за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи Первісного кредитора. Кредитний договір підписаний Позивачем електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Підписання Кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором є прямою і безумовною згодою Відповідача з умовами Кредитного договору, Правилами надання коштів та банківських металів у кредит ТОВ "ЛІНЕРУА УКРАЇНА" від 08.04.2024 року (далі по тексту – Правила кредитування), з яким він ознайомився перед підписанням Кредитного договору та отриманням кредиту. Зразок кредитного договору, Правил кредитування, викладені для загального доступу в мережі Інтернет на сайті https://credit7.ua/pro-nas/.
Відповідач, відповідно до умов Кредитного договору та Правил кредитування, в особистому кабінеті в ІТС прийняв пропозицію укласти Кредитний договір та підписав Кредитний договір 13.09.2024 року о 09:04:40 годині шляхом введення електронного підпису з одноразовим ідентифікатором 14561, надісланий на номер телефону, що наданий Відповідачем. Кредитні кошти були перераховані Відповідачу 13.09.2024 року на платіжну картку № НОМЕР_1 емітовану АТ "УНІВЕРСАЛ БАНК". Слід зазначити, що сума кредиту по укладеному Кредитному договору, перераховується на платіжну карту Позивача, яка була верифікована шляхом блокування певної суми коштів. Сума блокування грошових коштів на платіжній карті № НОМЕР_1 відома тільки Позивачу. Зазначення суми блокування на платіжній карті підтверджує, що саме Позивач підтверджує верифікацію платіжної карти. Вказаний номер телефону Позивача, в тому числі співпадає з даними Українського бюро кредитних історій.
Отже відповідач отримав кредит у розмірі 35000 гривень, терміном до 08.09.2025 року, шляхом переказу на його платіжну картку № НОМЕР_1 емітовану АТ "УНІВЕРСАЛ БАНК" зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1 % від суми кредиту за кожен день користування.
Аналогічні умови зазначені у паспорті споживчого кредиту.
Кредитний договір №4963662 від 13.09.2024 року та паспорт споживчого кредиту підписувався електронним підписом відповідача шляхом використання одноразового ідентифікатору 14561.
Листом від 23.04.2025 р. за №20250423 ТОВ «ТОВ ПЕЙТЕК», яке надає фінансові послуги з переказу коштів без відкриття рахунків, підтвердило ТОВ «Лінеура України» про успішність операції, про перерахування 13.09.2024 р. об 09:06:09, суми в розмірі 35 000,00 грн. на картку № НОМЕР_1 .
Порівнюючи відомості про номер картки, на яку був здійснений платіж, зазначений у листі від 23.04.2025 р. за №20250423, з відомостями про номер картки відповідача, на яку ТОВ «Лінеура України» мало перерахувати кредитні кошти, згідно з укладеним договором № 4963662 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 13 вересня 2024 року, суд встановив тотожність усіх зазначених цифр в обох картках.
У сукупності зазначені відомості підтверджують, що ТОВ «Лінеура України» перерахувало відповідачу кредитні кошти в сумі 35000,00грн., а відтак виконало свої зобов`язання за зазначеним договором.
Відповідно до умов Кредитного договору, Первісний кредитор нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі 1 % від суми кредиту за кожен день користування.
Первісним кредитором не здійснювалось нарахування комісій, пені та інших штрафних санкцій по Кредитному договору у відповідності до чинного законодавства України. Отже, Первісним кредитором також враховано і норми Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо додаткової підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникнення і поширення короновірусної хвороби (COVID-19)» про не нарахування штрафів та пені на період карантину. Проте, відповідач не повернув своєчасно суму кредиту та нараховані відсотки для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, відповідно до умов Кредитного договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості, що наданий Первинним кредитором.
2.11.2023р. прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ (набрав чинності 24.12.2023) (далі по тексту Закон №3498-ІХ), яким внесено зміни до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» (пп.6 п.5 Розділу І Закону № 3498-ІХ) та доповнено пунктом 17 розділ IV Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» (пп.13 п.5 Розділу І Закону № 3498-ІХ). Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону, максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. При цьому, згідно п. 17 розділ IV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 % (до 22.04.2024 включно); протягом наступних 120 днів - 1,5 % (з 23.04.2024 до 20.08.2024 включно). Відповідно до п. 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 3498-ІХ, дія пункту 5 розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Пунктом 9 частини першої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» встановлено, що у договорі про споживчий кредит зазначається денна процентна ставка, її розрахунок та загальні витрати за споживчим кредитом (крім споживчих кредитів, виконання зобов`язань за якими забезпечено заставою/іпотекою або правом довірчої власності), орієнтовна реальна річна процентна ставка та орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. Таким чином, за договорами про споживчий кредит, які укладатимуться зі споживачами після набрання чинності Законом № 3498-IX, в тому числі строк кредитування за якими триватиме після 21.08.2024, денна процента ставка повинна розраховуватися на дату укладення договору про споживчий кредит з урахуванням законодавчих обмежень, встановлених саме на дату укладання такого договору. При цьому, денна процента ставка залишається незмінною протягом усього строку кредитування за договором про споживчий кредит за умови, що до нього не вносилися зміни щодо складових показників, які застосовуються для обчислення денної процентної ставки (строку кредитування, загальних витрат за споживчим кредитом та загального розміру кредиту).
Таким чином, у разі внесення змін до Кредитного договору в частині складових показників, які застосовуються для обчислення денної процентної ставки (строку кредитування, загальних витрат за споживчим кредитом та загального розміру кредиту), необхідно здійснювати розрахунок денної процентної ставки з урахуванням вимог Закону України «Про споживче кредитування» щодо максимального розміру денної процентної ставки, визначеного на день внесення таких змін до Кредитного договору. Зміни до Кредитного договору, що укладений з Відповідачем, не вносились (додаткові договори щодо продовження строку дії та інших умов не укладались), то відповідно правових підстав для перерахунку денної процентної ставки немає.
Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-IX (далі по тексту - Закон України № 3498-IX) внесені зміни (набрав чинності 24.12.2023), зокрема до пункту 6 Розділу IV “Прикінцеві та перехідні положення” Закону України “Про споживче кредитування” (далі – Закон про споживче кредитування). Виключено пункт 6-1 Розділу IV “Прикінцеві та перехідні положення” Закону про споживче кредитування щодо звільнення споживачів з сплати неустойка (штраф, пеня) та інших платежів, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані за період, зазначений у цьому пункті, за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) зобов`язань за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем. Пункт 6 Розділу IV “Прикінцеві та перехідні положення” Закону про споживче кредитування викладено у новій редакції: «У разі прострочення споживачем у період з 1 березня 2020 року до припинення зобов`язань за договором про споживчий кредит, укладеним до тридцятого дня включно з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", у тому числі того, строк дії якого продовжено після набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У тому числі, але не виключно, споживач у разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з інших причин, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Дія положень цього пункту поширюється, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані за період, зазначений у цьому пункті, за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) зобов`язань за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем». Таким чином, Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» встановлюють, що неустойка (штраф, пеня) не застосовується до кредитів, що були укладені до 24.01.2024 (дата набрання чинності Закону № 3498-IX 24.12.2023 + 30 днів).
Кредитний договір укладено 30.04.2024, тобто після закінчення 30-ти денного строку набрання чинності Законом України № 3498-IX (24.12.2023 + 30 днів), тому в зв`язку з цим нараховані штрафи за порушення умов Кредитного договору відповідають чинному законодавству. Також, враховуючи, що Закон про споживче кредитування є спеціальним законом, що регулює правовідносини споживчого кредитування, нараховані штрафи за невиконання умов Кредитного договору підлягають сплаті Відповідачем.
Відповідно до розрахунку заборгованості за договором №4963662 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 13 вересня 2024 року, заборгованість відповідача становить 130 550,00 грн., яка складається з: 35000,00 грн. – заборгованість за кредитом; 78 050,00 грн. – заборгованість за нарахованими процентами відповідно до Кредитного договору за період з 13.09.2024 року по 23.04.2025 року (включно); 17 500,00 грн. – заборгованість за штрафом відповідно до Кредитного договору.
Правовідносини між учасниками справи виникли з кредитного договору та відповідності за порушення його умов з боку позичальника.
Суд, дослідивши докази в межах заявлених суду повних вимог, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову в повному обсязі, враховуючи наступне.
Згідно ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають на підставах, встановлених ст. 11 Цього Кодексу, зокрема договорів та інших правочинів.
Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не допускається, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).
Згідно ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди
Відповідно до ст. 1046 (параграф 1, глава 71) ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Частиною першою та другою ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (глави 71), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказів повернення відповідачем кредиту та сплати процентів за користування кредитом, суду не надано, а відтак суд вважає доведеною заборгованість відповідача, яка виникла перед ТОВ «Лінеура України», за договором №4963662 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 13 вересня 2024 року у розмірі 130 550,00 грн., яка складається з: 35000,00 грн. – заборгованість за кредитом; 78 050,00 грн. – заборгованість за нарахованими процентами відповідно до Кредитного договору за період з 13.09.2024 року по 23.04.2025 року (включно); 17 500,00 грн. – заборгованість за штрафом відповідно до Кредитного договору.

Також судом встановлено, що 23 квітня 2025 року між ТОВ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА" та ТОВ «ФК «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС», укладено Договір факторингу № 23/04/25 від 23.04.2025 року, відповідно до умов якого право вимоги за Договором №4963662 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 13.09.2024 року перейшло до ТОВ «ФК «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС».
Платіжною інструкцією № 2386 від 23.04.2025 р. позивач перерахував на рахунок ТОВ «Лінеура України» кошти згідно із договором відступлення прав вимоги № 23/04/25 від 23.04.2025 року в повному обсязі, а відтак набув право вимоги до боржників.
Відповідно до витягу з реєстру боржників від 23.04.2025 р. до договору відступлення прав вимоги № № 23/04/25 від 23.04.2025 року, ТОВ «Лінеура України» передало право вимоги до ОСОБА_1 , яке виникло з кредитного договору №4963662 від 13.09.2024 року в розмірі 130 550,00 грн., яка складається з: 35000,00 грн. – заборгованість за кредитом; 78 050,00 грн. – заборгованість за нарахованими процентами відповідно до Кредитного договору за період з 13.09.2024 року по 23.04.2025 року (включно); 17 500,00 грн. – заборгованість за штрафом відповідно до Кредитного договору.
Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частиною першою ст. 517 ЦК України передбачено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.
Доказів сплати відповідачем кредиту та процентів за користування кредитом, суду не надано, а відтак суд вважає доведеною наявність заборгованості відповідача перед позивачем, за Договором №4963662 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 13.09.2024 року та Договір факторингу № 23/04/25 від 23.04.2025 року у розмірі 130 550,00 грн., яка складається з: 35000,00 грн. – заборгованість за кредитом; 78 050,00 грн. – заборгованість за нарахованими процентами відповідно до Кредитного договору за період з 13.09.2024 року по 23.04.2025 року (включно); 17 500,00 грн. – заборгованість за штрафом відповідно до Кредитного договору.
Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.
Суд відхиляє можливі доводи відповідача щодо зменшення суми процентів, штрафів, оскільки, як вбачається зі змісту договору №4963662 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 13.09.2024 року та розрахунку заборгованості, відповідачеві були нараховані відсотки за користування кредитними коштами в розмірі, передбаченому умовами договору №4963662. При цьому проценти за користування кредиту є зобов`язанням, а ні мірою відповідальності, а відтак не підлягають зменшенню за ініціативою суду.
Положення абзацу 2 ч. 2 ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування» щодо обмеження розміру сум, які підлягають сплаті споживачем, до розміру що відповідає половині одержаної споживачем за таким договором, розповсюджується виключно на сукупну суму неустойки (штраф, пеня) та інших платежів, що підлягають сплаті споживачем за порушення виконання його зобов`язань на підставі договору про споживчий кредит, а відтак ці положення не застосовуються на проценти, які нараховуються та сплачуються як плата за користування кредитом.
Суд вважає неспроможними можливі доводи відповідача про використання ТОВ «Лінеура України» необізнаності відповідача, внаслідок якої кредитний договір був укладений вкрай невигідних умов для відповідача, оскільки сторонами не доведено неможливість відповідача ознайомиться з текстом кредитного договору до його укладання та, за необхідністю, звернутися за роз`ясненнями/консультацією щодо умов договору та наслідків укладання кредитного договору до фахівців права.
Розглядаючи вимоги позивача про стягнення з відповідача судових витрат на правову допомогу у розмірі 10000 грн., а також клопотання представника відповідача про зменшення витрати на правничу допомогу, суд приходить до наступного.
Згідно зі ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
З огляду на те, що стороною позивача було надано до суду договір про надання правової допомоги та докази виконання вказаної у договорі роботи, а також приймаючи до у ваги, що фактичних судових засідань у яких би адвокат приймав участь не було, виходячи з принципів розумності та справедливості суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати на правничу допомогу у сумі 4500 грн. При прийнятті такого рішення судом також враховані вимоги ч.ч. 4,5 ст. 137 ЦПК України, складність справи, обсяг наданих адвокатських послуг та витрачений адвокатом час, виходячи з критерію розумності та співрозмірності, суд вважає таку суму співмірною з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи та з метою уникнення можливості неправомірного збагачення позивача за рахунок відповідача.
Не може суд прийняти до уваги заперечення представника відповідача та відповідача проти позову, оскільки вони спростовуються вищенаведеним та ні чим об`єктивно не підтверджується.
На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст. 133, 141 ЦПК України, з урахуванням задоволення позовних вимог, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 422.40 грн.
Керуючись ч. 1 та ч. 3 ст. 3, ст. 13, ч. 1 та п. 2 ч. 2 ст. 19, ст.ст. 23, 89, 137, ч. 1 ст. 141, п. 2 ч. 1 та ч. 3 ст. 258, ст.ст. 264 - 265, 273 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» (код ЄДРПОУ 41915308) заборгованість за Договором № 4963662 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 13 вересня 2024 року у розмірі 130 550,00 грн., яка складається з: 35000,00 грн. – заборгованість за кредитом; 78 050,00 грн. – заборгованість за нарахованими процентами відповідно до Кредитного договору за період з 13.09.2024 року по 23.04.2025 року (включно); 17 500,00 грн. – заборгованість за штрафом відповідно до Кредитного договору.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» (код ЄДРПОУ 41915308) сплачений при подачі позову судовий збір у розмірі 2 422.40 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 4500 грн., а всього 6922 грн. 40 коп.
В задоволенні іншої частини вимог про стягнення витрат на правову допомогу - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України.
Рішення може бути оскаржено в Дніпровський апеляційний суд протягом 30 днів з дня проголошення рішення в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 354 ЦПК України з урахуванням положень п. 3 Розділу XII ПРИКІНЦЕВИХ ПОЛОЖЕНЬ ЦПК України.
Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 354 ЦПК України з урахуванням положень п. 3 Розділу XII ПРИКІНЦЕВИХ ПОЛОЖЕНЬ ЦПК України.
Повний текст рішення суду складено та підписано 31 липня 2026 року.

Суддя          О.Г. Васюченко