Справа № 694/623/26 провадження № 2/694/922/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(заочне)

29.06.2026 року м. Звенигородка
Звенигородський районний суд Черкаської області у складі:
головуючого судді Смовж О.Ю.,
за участі секретаря судового засідання Нікітішиної С.Б.,
представника позивача – ОСОБА_1 ,
представника третьої особи: Трембовецької А.М.,
розглянувши у судовому засіданні в приміщенні суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом органу опіки та піклування Звенигородської міської ради в інтересах неповнолітніх: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до ОСОБА_5 , третя особа: Служба у справах дітей Звенигородської міської ради про позбавлення батьківських правта стягнення аліментів,
встановив:
До Звенигородського районного суду Черкаської області надійшла позовна заява, в якій представник органу опіки та піклування Звенигородської міської ради ставить питання про позбавлення батьківських прав громадянки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відносно її малолітніх дітей:  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
В обґрунтування позову представник позивача зазначає, що відповідач є одинокою матір`ю, відповідно до свідоцтв про народження дітей відомості про батька списані зі слів матері за статтею 135 СК України. Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 09.02.2021 у справі №694/1144/20, провадження 2/694/82/20 відібрано малолітніх дітей -  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у ОСОБА_5 без позбавлення батьківських прав.
На підставі рішень виконавчого комітету Звенигородської міської ради Черкаської області від 19.03.2021 №67, №68 малолітнім дітям надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування, та рішенням виконавчого комітету Звенигородської міської ради Черкаської області від 23.04.2021 №138 та №139 призначено опіку над дітьми, призначено їм опікуна – ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , жителя АДРЕСА_1 , де перебували діти по червень 2026 року.
ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_5 народила доньку – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відомості про батька у свідоцтві про народження зазначено зі слів матері, на підставі ст. 135 СК України. Дитина народилася із вродженими вадами серця, тривалий час проходила лікування у відділенні патології новонароджених, потім на лікуванні у дитячому відділенні КНП Звенигородська багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування. 13.08.2021 дитина з матір`ю виписані з лікарні під домашній нагляд.
Вже 16.08.2021 на лінію 102 надійшло повідомлення про покинуту новонароджену дитину в занедбаному стані, при виїзді поліцією виявлено дитину жіночої статі, приблизно 3-4 місяці, забруднену, з опрілостями, голодну одягнену не по сезону. Під загрозою життю дитину влаштували до дитячого відділення КНП Звенигородська багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування, одночасно відповідним рішенням надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування, влаштовано на повне державне утримання до КЗ Черкаський обласний спеціалізований будинок дитини Черкаської обласної ради, де дитина перебувала до червня 2026 року.
З 2021 по 2023 мати відвідувала дітей вкрай рідко, декілька разів телефонувала. 
Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 19.12.2023 у справі №694/800/23, провадження №2/694/535/23 відмовлено у позбавленні батьківських прав ОСОБА_5 щодо її неповнолітніх дітей. Дітей повернуто матері.
02.09.2025 надійшло усне анонімне повідомлення, що ОСОБА_5 батьківських обов`язків не виконує, веде аморальний спосіб життя, вживає алкоголь на постійній основі, діти знаходяться в занедбаному стані. Службою у справах дітей спільно з представником ювенальної юстиції виявлено матір дітей та самих дітей не за місцем проживання, мати знаходилася в стані алкогольного сп`яніння, в брудному одязі, голодні, навчальний заклад не відвідували.
ОСОБА_5 видано попередження, повідомлено про наслідки невиконання батьківських обов`язків, складено адміністративний протокол про неналежне виконання батьківських обов`язків. Упродовж двох тижнів ОСОБА_5 та малолітні діти були відсутні за фактичним місцем проживання. 
15.09.2025 під час здійснення чергового виїзду чергового за місцем проживання виявлено малолітніх дітей, без матері, яка згодом прийшла з магазину, показала вміст покупки: 2 пачки вермішелі «Мівіна», 0,5 горілки, після чого обстежено умови проживання, складено акт проведення оцінки рівня безпеки дітей, встановлено: антисанітарний стан будинку, відсутність продуктів харчування, брудний одяг, розкидані речі, неприємний затхлий запах в будинку, матір дітей перебувала в стані алкогольного сп`яніння, про що свідчила її поведінка – не чітка мова, запах алкоголю з порожнини рота. Дітей було вилучено у матері, поміщено до патронатної родини для поліпшення умов проживання та зміни образу життя. 
З 15.09.2025 по червень 2026 року діти знаходилися у патронатній родині, за цей час мати приходила лише один раз, кілька разів телефонувала в стані алкогольного сп`яніння.
Надалі, комісією з питань захисту прав дитини 16.02.2026 розглянуто матеріали щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_5 щодо її малолітніх дітей. На засідання Комісії ОСОБА_5 не з`явилася, при цьому завчасна повідомлена про розгляд питання, ухвалено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав.
Враховуючи те, що поведінка та ставлення матері до виконання батьківських обов`язків не змінилася, позивач звернувся до суду з позовом та просить позбавити ОСОБА_5 батьківських прав відносно її трьох неповнолітніх дітей, а також стягнути аліменти на їх утримання з моменту звернення до суду з позовом і до повноліття дітей. 
Ухвалою судді Звенигородського районного суду Черкаської області від 11.03.2026 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою суду від 19.05.2026 закрито підготовче судове засідання, призначено справу до судового розгляду.
Представник органу опіки та піклування Звенигородської міської ради Шкапенко Л.В.в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, підтвердила обставини, викладені в позовній заяві, просила задовольнити позов.
Представник третьої особи – органу опіки та піклування Звенигородської міської ради Черкаської області Трембовецька А.М. підтримала позовні вимоги та не заперечувала щодо їх задоволення, врахувавши якнайкращі інтереси дітей.
В судове засідання відповідач ОСОБА_5 неодноразово не з`явилася, про час та дату неодноразово повідомлялися належним чином за усіма відомими суду адресами, заяв, клопотань, пояснень не подавала. 
Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідачі не подали відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
В силу ч.3 ст.211 ЦПК України суд вважає за можливе розгляд справи провести за відсутності осіб, які беруть участь у справі, але не з`явилися в судове засідання без поважних причин, на підставі письмових документів та ухвалити заочне рішення у справі, проти чого не заперечували присутні учасники справи.
Суд, вивчивши матеріали справи та подані сторонами докази, встановив наступне.
Відповідно до свідоцтв про народження серії НОМЕР_1 , серії НОМЕР_2 , серії НОМЕР_3 , виданих відділом державної реєстрації актів цивільного стану Звенигородського районного управління юстиції у Черкаській області, а також повних витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 є малолітніми дітьми ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (паспорт серії НОМЕР_4 , виданий Звенигородським РСУ ДМС України в Черкаській області 13.11.2015), яка записана їхньою матір`ю, а у графі батько внесені записи зі слів матері на підставі ч.1 ст. 135 Сімейного кодексу України.
Виходячи з витягу з Єдиного державного демографічного реєстру ОСОБА_5 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . 
Як зазначається представником позивача та підтверджено в судовому засіданні її особистими поясненнями, відповідач є одинокою матір`ю. Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 09.02.2021 у справі №694/1144/20, провадження 2/694/82/20 відібрано у матері – ОСОБА_5 малолітніх дітей -  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без позбавлення батьківських прав.
На підставі рішень виконавчого комітету Звенигородської міської ради Черкаської області від 19.03.2021 №67, №68 малолітнім дітям надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування, та рішенням виконавчого комітету Звенигородської міської ради Черкаської області від 23.04.2021 №138 та №139 призначено опіку над дітьми, призначено їм опікуна – ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , жителя АДРЕСА_1 , де перебували діти під тимчасовою опікою.
В травні 2021 року ОСОБА_5 народила доньку – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відомості про батька у свідоцтві про народження зазначено зі слів матері, на підставі ч.1 ст. 135 СК України. Дитина народилася із вродженими вадами серця, тривалий час проходила лікування у відділенні патології новонароджених, потім знаходилася на лікуванні у дитячому відділенні КНП Звенигородська багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування. 13.08.2021 дитина з матір`ю виписані з лікарні під домашній нагляд.
16.08.2021 на лінію 102 надійшло повідомлення про покинуту новонароджену дитину в занедбаному стані, при виїзді поліцією виявлено дитину жіночої статі, приблизно 3-4 місяці, забруднену, з опрілостями, голодну, одягнену не по сезону. Під загрозою життю дитину влаштували до дитячого відділення КНП Звенигородська багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування, одночасно відповідним рішенням надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування ОСОБА_4 , влаштовано її на повне державне утримання до КЗ Черкаський обласний спеціалізований будинок дитини Черкаської обласної ради, де дитина перебувала до червня 2026 року.
З 2021 по 2023 роки мати відвідувала дітей вкрай рідко, декілька разів телефонувала. 
Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 19.12.2023 у справі №694/800/23, провадження №2/694/535/23 відмовлено у позбавленні батьківських прав ОСОБА_5 щодо її неповнолітніх дітей. Дітей повернуто матері.
Проте, 02.09.2025 надійшло усне анонімне повідомлення, що ОСОБА_5 батьківських обов`язків не виконує, веде аморальний спосіб життя, вживає алкоголь на постійній основі, діти знаходяться в занедбаному стані. Службою у справах дітей спільно з представником ювенальної юстиції виявлено матір дітей та самих дітей не за місцем проживання, мати знаходилася в стані алкогольного сп`яніння, діти в брудному одязі, голодні, навчальний заклад не відвідували.
ОСОБА_5 видано попередження, повідомлено про наслідки невиконання батьківських обов`язків, складено адміністративний протокол про неналежне виконання батьківських обов`язків. Упродовж двох тижнів ОСОБА_5 та малолітні діти були відсутні за фактичним місцем проживання. 
15.09.2025 під час здійснення чергового виїзду чергового за місцем проживання виявлено малолітніх дітей, без матері, яка згодом прийшла з магазину, показала вміст покупки: 2 пачки вермішелі «Мівіна», 0,5 горілки, після чого обстежено умови проживання, складено акт проведення оцінки рівня безпеки дітей, встановлено: антисанітарний стан будинку, відсутність продуктів харчування, брудний одяг, розкидані речі, неприємний затхлий запах в будинку, матір дітей перебувала в стані алкогольного сп`яніння, про що свідчила її поведінка – не чітка мова, запах алкоголю з порожнини рота. Дітей було вилучено у матері, поміщено до патронатної родини для поліпшення умов проживання та зміни образу життя. 
З 15.09.2025 по червень 2026 року діти знаходилися у патронатній родині, за цей час мати приходила лише один раз, кілька разів телефонувала в стані алкогольного сп`яніння.
Надалі, комісією з питань захисту прав дитини 16.02.2026 розглянуто матеріали щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_5 щодо її малолітніх дітей. На засідання Комісії ОСОБА_5 не з`явилася, при цьому завчасна повідомлена про розгляд питання, ухвалено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав.
Зазначені обставини підтверджено Актами проведення оцінки рівня безпеки дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з яких вбачається, що на момент приїзду виявлено, що матір не виконує свої обов`язки, дитина головна, в занедбаному стані, брудна, дитячий садок не відвідує, через стан здоров`я говорить вкрай погано, розвиток не відповідає віку дитини, матір не приділяє належної уваги гігієні дітей, їхньому розвитку, під час перевірки матір ймовірно перебуває у стані алкогольного сп`яніння, про що свідчить її поведінка, умови проживання незадовільні, брудно, розкидані речі, їжа відсутня. Прийнято рішення про негайне відібрання дітей у матері та влаштування їх до патронатної родини.
Відповідно до висновку Звенигородської міської ради від 18.02.2026 орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відносно малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В судовому засіданні представник позивача та представник третьої особи підтвердили, що матері дітей ОСОБА_5 вже надавався кредит довіри та покладалися сподівання на те, що вона виправиться, покине аморальний спосіб життя, приділить всю свою увагу дітям, їхньому розвитку та вихованню. У 2023 році вже ставилося перед судом питання щодо позбавлення її батьківських прав, оскільки в судовому засіданні ОСОБА_5 благала суд надати їй останній шанс проявити себе, як справжню матір, проте своїх обіцянок не виконала, намагання вести належний та доброчесний спосіб життя мали не триваючий характер, ОСОБА_5 швидко повернулася до аморального життя, зловживає алкоголем, діти постійно голодні, живуть в страшних антисанітарних умовах, не відвідують школу та садок. Найменша дитина 2021 року народження має ряд хронічних захворювань пов`язаних із серцевою недостатністю, потребує постійного лікування та нагляду лікарів. Матір не вчинила жодних дій щодо своєчасного лікування дитини, поставила усіх трьох дітей на грань виживання.
В судове засідання з`явився гр. ОСОБА_7 , в сім`ю якого поміщено на цей час усіх дітей, просив допитати його як свідка і таке прохання судом задоволено. Свідок зазначив, що з 2006 року разом з дружиною утворили патронатну родину, а з 2013 року мають будинок сімейного типу, спеціально пристосований для виховання дітей, які потрапили у складні життєві обставини. На цей час в будинку проживають 10 неповнолітніх дітей, а загалом сім`я виховала 30 дітей. Держава виділила сім`ї будинок, 300 кв.м. площі, з великою столовою, кімнатами для дітей, 6 санвузлів. Одночасно сім`я займається господарською діяльністю, орендує два ставки для розведення риби, привчають дітей до праці та допомоги. Мають також 4 рідних дітей, всі виховуються разом. Поштаренкі ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 потрапили до сім`ї в червні 2026 року, до цього часу перебували в патронатній сім`ї. ОСОБА_11 ОСОБА_10 хвора, але в сім`є є ще одна дитина, хвора на подібний діагноз, тому родина знає, як допомогти. На питання суду відповів, що мати дітей до них не приходила, не дзвонила, діти у свою чергу не питають про неї, 
Суд зазначає, що в судове засідання прибули всі діти, опитано старших дітей-двійнят ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , які вільно спілкувалися з судом, розповіли, що потрапили в сім`ю, де багато дітей, всі мають свої місця, живуть дружно, допомагають батькам, мають кожен свої обов`язки, за ними доглядають і жити їм стало значно краще, оскільки в будинку дуже чисто і завжди є їжа. Повертатися до матері не бажають, оскільки у неї немає часу на них, вона не готує їсти, не водить їх до школи, вони часто лишалися надовго самі, мама п`є горілку. Просили не повертати їх назад, бажають жити у родині ОСОБА_12 , при спілкуванні називали їх батьками, зокрема, найменша дитина – ОСОБА_10 зверталася до ОСОБА_12 «тато». 
Виходячи із встановлених обставин, суд дійшов таких висновків. 
ОСОБА_5 життям дітей не цікавиться, не телефонує, не шукає їх, не виявляє бажання спілкуватися та приймати участь у вихованні дітей, не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, не дбає про їх нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, так як це встановлено ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», що підтверджується зібраними у справі доказами в сукупності.
Виходячи із встановлених у справі обставин, підтверджених перерахованими вище документальними доказами та поясненнями учасників справи, наданими в судовому засіданні, суд зазначає таке.
Згідно з ч. 1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», ч. 2, 3 ст. 150 та ст. 180 Сімейного кодексу України кожна дитина має право на піклування батьків, а батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, створювати належні умови для розвитку її здібностей та несуть відповідальність за невиконання батьківських обов`язків. 
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України правовою підставою позбавлення батьківських прав матері, батька є ухилення їх від виконання своїх обов`язків з виховання дитини.
Статтею 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Згідно п.п.15, 16 роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини «Савіни проти України» від 18.12.2008 ( заява №39948/06) право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 (див., зокрема, рішення у справі "МакМайкл проти Сполученого Королівства" від 24 лютого 1995 року, п. 86, серія A, N 307-B). Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не "згідно із законом", не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися "необхідним у демократичному суспільстві" (див. згадане вище рішення у справі МакМайкла, п. 87).
Визначаючи, чи було конкретне втручання "необхідним у демократичному суспільстві", суд повинен оцінити - у контексті всієї справи загалом - чи були мотиви, наведені на виправдання втручання, доречними і достатніми для цілей пункту 2 статті 8 Конвенції і чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів, як цього вимагає стаття 8 (див., наприклад, справи "Кутцнер проти Німеччини", N 46544/99, п. 65, ЄСПЛ 2002-I, та "Зоммерфельд проти Німеччини", [GC], N 31871/96, п. 66, ЄС/7/72003-VIII).
Хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин ("Ньяоре проти Франції", N 40031/98, п. 59, ECHR 2000-IX). Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини (див., наприклад, справу "Скоццарі та Дж`юнта проти Італії" [GC], NN 39221/98 і 41963/98, п. 148, ЄСПЛ 2000-VIII).
Враховуючи наявні у справі достатні докази суд переконаний, що відповідач дійсно ухиляється від виконання своїх обов`язків з виховання дітей, свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, не опікується ними в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дітей, не піклується про стан їх здоров`я, хоча зобов`язана це робити, тобто зухвало ухиляється від виконання своїх обов`язків з виховання та утримання дітей. 
Суд зазначає, що відповідач обізнана з тим, що перед судом порушено питання про позбавлення її батьківських прав, більше з тим, раніше у 2023 році перед судом вже ставилося аналогічне питання, проте, відповідачці була надана шанс та можливість виправити своє становище та усвідомити свою відповідальність перед дітьми. Проте, такі сподівання не виправдалися. Упродовж розгляду справи відповідач не подала суду своєї позиції, заяв, клопотань, заперечень, не зробила жодної спроби зберегти дітей та залишитися їхньою матір`ю.
За таких обставин, суд вбачає як правові, так і обґрунтовані підстави для задоволення позовних вимог в частині позбавлення ОСОБА_5 батьківських прав.
Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.
Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.
Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ч. 1 ст. 180 СК України).
Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Як передбачено ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789X11 (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Розмір аліментів, які позивач просить стягнути з відповідача, відповідає вимогам п. 2 ч. 1 ст. 182 СК України.
Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.
Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.
При дослідженні обставин справи судом враховується той факт, що відповідач відзиву або будь яких заперечень до суду не надала, є людиною працездатного віку, не надала доказів щодо свого місця роботи чи перебування на обліку в Державній службі зайнятості. Окрім цього, не надала доказів про свій стан здоров`я, зокрема який впливає на працездатність, наявності чи відсутності на праві власності, володінні та/або користування у платників аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, а також не надала будь-яких інших доказів, які б давали підстави вважати неможливою надання нею допомоги на утримання дітей. Зазначені обставини не можуть свідчити про наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють надання матір`ю матеріальної допомоги дітям щомісячно.
Таким чином, з метою захисту прав і інтересів дітей, суд вважає, що позбавлення відповідача батьківських прав та стягнення аліментів буде вчинене в інтересах неповнолітніх дітей.
Відповідно до ч. 2, 3 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.
Визначаючи розмір аліментів на утримання неповнолітніх дітей суд виходить із сукупності наявних в матеріалах справи доказів та враховує загальновідомі обставини про щоденну потребу дітей у їжі, одязі, засобах особистої гігієни, забезпеченні належних побутових умов та умов для належного гармонійного розвитку.
Відповідно до положень частини другої статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Частиною третьою статті 181 Сімейного кодексу України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі.
За змістом частини першої статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
У зв`язку з цим суд вважає, що з відповідачки необхідно стягнути на утримання неповнолітніх аліменти у розмірі 1/2 частини заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно, але не менше, ніж 50% від прожиткового мінімуму для дітей на кожну дитину, щомісячно, і до досягнення дітьми повноліття.
На переконання суду, такий розмір аліментів забезпечить потреби неповнолітніх дітей, відповідатиме об`єктивним можливостям відповідача та буде достатнім для забезпечення їх належного утримання.
Відповідно до частини першої статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а відтак, аліменти підлягають до стягнення з 09.03.2026. 
Суд враховує також, що відповідно до наказу виконавчого комітету Мокрокалигірської сільської ради від 15.06.2026 №15 тимчасово влаштовано дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до дитячого будинку сімейного типу на базі сім`ї ОСОБА_7 та ОСОБА_13 , які проживають за адресою: АДРЕСА_2 з 15.06.2026.
Виходячи з такого, суд вважає за необхідне присудити стягнення аліментів саме на користь ОСОБА_7 , який є тимчасовим опікуном малолітніх дітей. 
За пунктом 1 частини першої статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.
Відповідно до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено судове рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави.
Відтак, з відповідачки на користь держави необхідно стягнути судовий збір в сумі 1331,20 грн. за позовну вимогу про стягнення аліментів.
Керуючись ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст.ст.12,13,60,76-81,89,141,211,263-265,280-285, ч.1ст.354,430ЦПК України, ст.ст.150,152,155,164,165,166, 191 Сімейного кодексу України, суд
вирішив:
Позов органу опіки та піклування Звенигородської міської ради в інтересах неповнолітніх: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до ОСОБА_5 , третя особа - Служба у справах дітей Звенигородської міської ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - задовольнити.
Позбавити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьківських прав відносно малолітніх дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Стягнути з ОСОБА_5 , аліменти в розмірі з усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, на користь дітей, на користь ОСОБА_7 , починаючи з 09.03.2026 року, і до повноліття дітей.
Стягнути з ОСОБА_5  на користь держави судовий збір в розмірі 1 331,20 грн.
В частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць рішення підлягає до негайного виконання.
Заочне рішення суду може бути переглянуто Звенигородським районним судом за письмовою заявою відповідача поданою протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.
Рішення може бути оскаржене сторонами в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду шляхом подання в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду
Ознайомитись з повним текстом судового рішенням, в електронній формі, сторони можуть за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua/.
Повний текст заочного рішення складено 16.07.2026.

Учасники справи:
Позивач: орган опіки та піклування Звенигородської міської ради в інтересах неповнолітніх: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (адреса АДРЕСА_3 код ЄДРПОУ НОМЕР_5 );
Відповідач:  ОСОБА_5  ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована та проживає за адресою АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_4 , виданий 13.11.2015 року, РНОКПП НОМЕР_6 ), 
третя особа - Служба у справах дітей Звенигородської міської ради (20202, проспект Шевченка 63, м.Звенигородка, Черкаської області, код ЄДРПОУ 44145440)

Суддя О.Ю.Смовж