ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

21 липня 2026 року | м. Чернігів

Унікальний номер справи № 543/843/25
Головуючий у першій інстанції - Коротка А. О.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1525/26

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Луговця О.А. (головуючий), Мамонової О.Є., Супруна О.П.

секретар судового засідання Хілик М.О.
учасники справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр»
відповідач ОСОБА_1 

особа, яка подала апеляційну скаргу, ОСОБА_1 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 09 січня 2026 року (суддя - Коротка А.О., місце ухвалення - м. Прилуки, дата складання повного рішення - 09.01.2026) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договорами,

У С Т А Н О В И В:

У серпні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (далі - ТОВ «Коллект Центр») звернулося з позовом до  ОСОБА_1 , у якому просило стягнути на їх користь з відповідача заборгованість за договорами у розмірі 243850,00 грн, а також судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2926,20 грн та на правову допомогу в сумі 25000,00 грн.
Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 29.09.2021 і 30.09.2021 між ТОВ «Мілоан» і ОСОБА_1 у відповідності до Закону України «Про електронну комерцію» в електронній формі з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем було укладено вказані два договори про споживчий кредит, підписані позичальником електронним підписом одноразовим ідентифікатором в особистому кабінеті на вебсайті кредитодавця в мережі Інтернет. Згідно умов цих кредитних договорів відповідач на банківську картку безготівково отримав кредит у сумах 15000,00 грн, 20000,00 грн зі сплатою процентів за користування кредитом, комісій та інших платежів, можливих штрафних санкцій. ТОВ «Мілоан» умови кредитних договорів виконало у повному обсязі, надавши позичальнику погоджену суму кредитних коштів. Однак відповідач порушив свої кредитні зобов`язання за даними договорами, у зв`язку з чим допустив заборгованість. У подальшому за договорами факторингу ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Вердикт Капітал», а те - ТОВ «Коллект Центр», як новому кредитору, право вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у реєстрі, в тому числі й до ОСОБА_1 . Заборгованість відповідача становить: за договором №102878259 від 29.09.2021 - 98850,00 грн, з яких: борг за основним зобов`язанням (тілом кредиту) - 15000,00 грн, борг за процентами на дату відступлення права вимоги - 81000,00 грн, борг за пенею/штрафами - 0,00 грн, борг за комісіями - 2850,00 грн, інфляційні збитки та 3% річних - 0,00 грн; за договором №3598722 від 30.09.2021 - 145000,00 грн, з яких: борг за основним зобов`язанням (тілом кредиту) - 20000,00 грн, борг за процентами на дату відступлення права вимоги - 125000,00 грн, борг за пенею/штрафами - 0,00 грн, борг за комісіями - 0,00 грн, інфляційні збитки та 3% річних - 0,00 грн.
Заочним рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 09 січня 2026 року позов ТОВ «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами задоволено частково. Стягнуто з  ОСОБА_1 заборгованість за кредитними договорами №3598722 від 30.09.2021 та №102878259 від 29.09.2021 у розмірі 52350,00 грн. У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено. Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» 629,13 грн у відшкодування витрат по сплаті судового збору, а також витрати на правничу допомогу у розмірі 5375,00 грн.
Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 30 квітня 2026 року заяву  ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 просить скасувати заочне рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, котрим у задоволенні позову ТОВ «Коллект Центр» відмовити.
Доводи апеляційної скарги відповідача узагальнено зводяться до того, що рішення суду першої інстанції є незаконним, ухваленим з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення справи, з порушенням норм процесуального права.
Апелянт зазначає, що не була повідомлена про розгляд справи, позовної заяви з доданими документами не отримувала, а про заочне рішення від 09.01.2026 дізналася 15.01.2026 у мобільному додатку «Дія», у зв`язку з чим позбавлена можливості бути присутньою на судовому засіданні та захищати свої інтереси, тоді як судом не було вжито усіх законних методів для повідомлення її про розгляд даної цивільної справи, жодної судової повістки вона не отримувала. Акцентує увагу, що справу було призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження на 09.01.2026 й одразу ухвалено судове рішення, тоді як вона в це судове засідання не з`явилась, позов не могла визнати, а тому у суду не було підстав у підготовчому засіданні ухвалювати заочне рішення.
Скаржник вказує, що вона ніколи не укладала кредитних договорів, номер телефону НОМЕР_1 , на який нібито надсилалися одноразові ідентифікатори для підписання договорів, їй не належить, і про такий номер телефону вона нічого не знає, а 20.01.2026 вона звернулася до органів Національної поліції.
Апелянт посилається на відсутність у матеріалах справи документів, які підтверджують зарахування коштів на її рахунок, а отже відсутність будь яких доказів надання позивачем відповідачу кредиту. Зауважує, що на підтвердження виконання умов кредитних договорів ТОВ «Коллект Центр» надало квитанції, в яких зазначено номер карткового рахунку НОМЕР_2 , але відсутній отримувач коштів. Водночас картковий рахунок з подібними цифрами у відповідача було відкрито в 2024 році, а схожі карткові рахунки з 2013 року в неї були відсутні, що спростовує доводи позивача про отримання нею кредитних коштів.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить заочне рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, ТОВ «Коллект Центр» зазначило, що рішення суду першої інстанції є законним та ухваленим з урахуванням всіх наданих сторонами доказів по справі, а апеляційна скарга є необґрунтованою та не спростовує доводів, викладених у рішенні суду.
Вказує, що відповідач була належним чином та в установленому законом порядку повідомлена про розгляд справи в порядку спрощеного провадження, але не надала відзиву на позовну заяву у строк, передбачений в ухвалі про відкриття провадження у справі. 
Позивач вважає, що ним належним чином підтверджено факт укладення відповідачем з ТОВ «Мілоан» кредитних договорів шляхом підписання їх електронним підписом одноразовим ідентифікатором відповідно до вимог ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Норми чинного законодавства не вимагають відображення коду одноразового ідентифікатора саме в кредитному договорі, а довідка про ідентифікацію містить всю необхідну інформацію щодо здійсненого електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
За доводами ТОВ «Коллект Центр», на виконання умов укладених кредитних договорів, позикодавцем перераховано грошові кошти на рахунок відповідача № НОМЕР_2 , зазначений ним при укладенні договору, що підтверджується квитанціями LIQPAY АТ КБ «ПриватБанк».
Звертає увагу, що позивач не володіє інформацією щодо повного номера банківської картки відповідача, оскільки такі відомості становлять банківську таємницю. Надання виписок з рахунку позичальника з відображенням всіх операцій по такому рахунку для первісного кредитора та позивача об`єктивно не можливе, оскільки вони не є банком у розумінні Закону України «Про банки і банківську діяльність», а належать до фінансових установ і діють відповідно до Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії». 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухваленого судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів приходить до такого висновку.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4 ст. 367 ЦПК України).
За приписами ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (ч. 1). Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права іздотриманням норм процесуального права (ч. 2). Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом (ч. 3). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4). Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторонни посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ч. 5).
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно з п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Судом у справі встановлені такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. 
У наданій позивачем анкеті-заяві на кредит №102878259 сайт: tengo.ua дата створення: 29.09.2021, міститься наступна інформація: сума кредиту - 15000,00 грн; строк кредиту - 25 днів з 29.09.2021; дата повернення кредиту - 24.10.2021; сума до повернення - 25350,00 грн; складові частини сукупної вартості кредиту: комісія за надання кредиту - 2850,00 грн, нараховується одноразово за ставкою 19,00% від суми кредиту за договором; проценти за користування кредитом - 7500,00 грн, нараховуються за ставкою 2,00% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом; позичальник - ОСОБА_1 ; також зазначені: РНОКПП, дата народження, номер телефону, адреси місця реєстрації та проживання, освіта, соціальний статус, місце роботи, доходи та інше, відображений процес оформлення та розгляду заяви 102878259 та вказані погоджені умови кредитування по даній заяві (а.с. 16).
Згідно копії договору про споживчий кредит №102878259 (індивідуальна частина) між ТОВ «Мілоан» і  ОСОБА_1 від 29.09.2021 (а.с. 11-13), кредитодавець зобов`язується на строк, визначений умовами договору, надати позичальнику кошти в сумі 15000,00 грн, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений договором термін.
Відповідно до п. 1.3, 1.4 договору кредит надається загальним строком на 25 днів з 29.09.2021 (строк кредитування); дата повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу) 24.10.2021.
Комісія за надання кредиту - 2850,00 грн, яка нараховується за ставкою 19,00% від суми кредиту одноразово (п. 1.5.1). Проценти за користування кредитом - 7500,00 грн, які нараховуються ставкою 2,00% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (п. 1.5.2). Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом - 5,00% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (п. 1.6). 
Кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок (п. 2.1).
Цей кредитний договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства та доступний зокрема через сайт товариства та\або відповідний мобільний додаток чи інші засоби (п. 6.1). Розміщені в особистому кабінеті позичальника проект цього кредитного договору або інформація з посиланням на нього с пропозицію товариства про укладення кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції про укладання цього кредитного договору (акцепт) надається позичальником шляхом відправлення товариству електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається товариством електронним повідомленням (SMS) на мобільний телефонний номер позичальника, а позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність) для підписання цього кредитного договору/ електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту). Електронне повідомлення (акцепт) може бути відправлене позичальником через сайт товариства, мобільний додаток або у SMS-повідомленні з мобільного телефонного номеру позичальника на номер 2277 (вартість відправки SMS-повідомлення для позичальника визначено у Правилах). Після укладення цей кредитний договір надається позичальнику шляхом розміщення в особистому кабінеті позичальника. Додатково укладений електронний кредитний договір та/або повідомлення про його укладення може бути на розсуд товариства направлено позичальнику на електронну пошту або іншими каналами (засобами) зв`язку, наданими позичальником товариству (п. 6.2)
Відповідно до п. 6.4 кредитного договору укладення кредитодавцем кредитного договору з позичальником у електронній формі юридично є еквівалентним отриманню кредитодавцем ідентичного за змістом кредитного договору, який підписаний власноручним підписом позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки.
Додатками до даного кредитного договору є Графік платежів (додаток №1) та Паспорт споживчого кредиту (додаток №2) (а.с. 14-15).
Довідкою про ідентифікацію ТОВ «Мілоан» підтверджує, що клієнт ОСОБА_1 , з яким укладено договір №102878259 від 29.09.2021, ідентифікований товариством, акцепт договору позичальником одноразовим ідентифікатором L81087, дата відправки ідентифікатора позичальнику 29.09.2021, номер телефону/електронна пошта, на яку було відправлено ідентифікатор, НОМЕР_1 (а.с. 22).
Однак, ані на анкеті-заяві на кредит №102878259 від 29.09.2021, ані на договорі про споживчий кредит №102878259 від 29.09.2021 з додатками до нього, відсутній електронний підпис позичальника ОСОБА_1 у вигляді одноразового ідентифікатора.
Відповідно до копії квитанції АТ КБ «ПриватБанк» через систему LIQPAY 29.09.2021 на картку/рахунок НОМЕР_2 були перераховані кошти в сумі 15000,00 грн, призначення: згідно договору 102878259 (а.с. 26).
У наданих позивачем складених ТОВ «Мілоан» відомостях про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором №102878259 за період з 29.09.2021 по 23.12.2021 зазначено, що борг складає: по тілу - 15000,00 грн, по процентах - 52500,00 грн, по комісії - 2850,00 грн, по пені та штрафам 0,00 грн, загальна заборгованість - 70350,00 грн (а.с. 27).
Згідно анкети-заяви на кредит №3598722 сайт: miloan.ua дата створення: 30.09.2021, міститься наступна інформація: сума кредиту - 20000,00 грн; строк кредиту - 20 днів з 30.09.2021; дата повернення кредиту - 20.10.2021; сума до повернення - 27000,00 грн; складові частини сукупної вартості кредиту: комісія за надання кредиту - 2000,00 грн, нараховується одноразово за ставкою 10,00% від суми кредиту за договором; проценти за користування кредитом - 5000,00 грн, нараховуються за ставкою 1,25% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом; позичальник - ОСОБА_1 ; також зазначені: РНОКПП, дата народження, номер телефону, адреси місця реєстрації та проживання, освіта, соціальний статус, місце роботи, доходи та інше, відображений процес оформлення та розгляду заяви 3598722 та вказані погоджені умови кредитування по даній заяві (а.с. 81).
Відповідно до копії договору про споживчий кредит №3598722 (індивідуальна частина) між ТОВ «Мілоан» і  ОСОБА_1 від 30.09.2021 (а.с. 23-25), кредитодавець зобов`язується на строк, визначений умовами договору, надати позичальнику кошти в сумі 20000,00 грн, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений договором термін.
Згідно п. 1.3, 1.4 договору кредит надається загальним строком на 20 днів з 30.09.2021 (строк кредитування); дата повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу) 20.10.2021.
Комісія за надання кредиту - 2000,00 грн, яка нараховується за ставкою 10,00% від суми кредиту одноразово (п. 1.5.1). Проценти за користування кредитом - 5000,00 грн, які нараховуються ставкою 1,25% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (п. 1.5.2). Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом - 5,00% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (п. 1.6). 
Кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок (п. 2.1).
Цей кредитний договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства та доступний зокрема через сайт товариства та\або відповідний мобільний додаток чи інші засоби (п. 6.1). Розміщені в особистому кабінеті позичальника проект цього кредитного договору або інформація з посиланням на нього с пропозицію товариства про укладення кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції про укладання цього кредитного договору (акцепт) надається позичальником шляхом відправлення товариству електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається товариством електронним повідомленням (SMS) на мобільний телефонний номер позичальника, а позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність) для підписання цього кредитного договору/ електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту). Електронне повідомлення (акцепт) може бути відправлене позичальником через сайт товариства, мобільний додаток або у SMS-повідомленні з мобільного телефонного номеру позичальника на номер 2277 (вартість відправки SMS-повідомлення для позичальника визначено у Правилах). Після укладення цей кредитний договір надається позичальнику шляхом розміщення в особистому кабінеті позичальника. Додатково укладений електронний кредитний договір та/або повідомлення про його укладення може бути на розсуд товариства направлено позичальнику на електронну пошту або іншими каналами (засобами) зв`язку, наданими позичальником товариству (п. 6.2)
Відповідно до п. 6.4 кредитного договору укладення кредитодавцем кредитного договору з позичальником у електронній формі юридично є еквівалентним отриманню кредитодавцем ідентичного за змістом кредитного договору, який підписаний власноручним підписом позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки.
Додатками до даного кредитного договору є Графік платежів (додаток №1) та Паспорт споживчого кредиту (додаток №2) (а.с. 40, 51).
Довідкою про ідентифікацію ТОВ «Мілоан» підтверджує, що клієнт ОСОБА_1 , з яким укладено договір №3598722 від 30.09.2021, ідентифікований товариством, акцепт договору позичальником одноразовим ідентифікатором V64744, дата відправки ідентифікатора позичальнику 30.09.2021, номер телефону/електронна пошта, на яку було відправлено ідентифікатор, +380666602997 (а.с. 92).
Однак, ані на анкеті-заяві на кредит №3598722 від 30.09.2021, ані на договорі про споживчий кредит №3598722 від 30.09.2021 з додатками до нього, відсутній електронний підпис позичальника ОСОБА_1 у вигляді одноразового ідентифікатора.
Згідно копії квитанції АТ КБ «ПриватБанк» через систему LIQPAY 30.09.2021 на картку/рахунок НОМЕР_2 були перераховані кошти в сумі 20000,00 грн, призначення: згідно договору 3598722 (а.с. 93).
У наданих позивачем складених ТОВ «Мілоан» відомостях про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором №3598722 за період з 30.09.2021 по 19.12.2021 зазначено, що борг складає: по тілу - 20000,00 грн, по процентах - 67000 грн, по комісії - 0,00 грн, по пені - 0,00 грн; загальна заборгованість - 87000,00 грн (а.с. 10).
28 грудня 2021 року між ТОВ «Мілоан» (клієнт) і ТОВ «Вердикт Капітал» (фактор) укладено договір факторингу №28-12/2021-72, згідно з п. 2.1. якого клієнт зобов`язується відступити фактору право грошової вимоги у сумі 72029930,55 грн, а фактор зобов`язується, здійснивши фінансування в порядку передбаченому цим договором, прийняти право грошової вимоги до боржників, що належить клієнту, і стає новим кредитором за договорами про надання фінансових послуг, укладених між клієнтом і боржниками. Право вимоги переходить до фактора після здійснення повної оплати фінансування з моменту підписання сторонами акту приймання-передавання реєстру боржників, який є підтвердженням передачі фактору права грошової вимоги до боржників, після чого фактор стає новим кредитором по відношенню до боржників стосовно переданого права вимоги (п. 6.1.4). Сторони домовились, що розмір фінансування за реєстром боржників складає 3255566,76 грн, яке фактор здійснює на користь клієнта шляхом одноразового перерахування суми грошових коштів протягом 5 банківських днів з дати підписання цього договору (п. 7.1). (а.с. 64-68).
З копії платіжного доручення №0316880000 від 30.12.2021 слідує, що ТОВ « Вердикт Капітал» перерахувало ТОВ «Мілоан» кошти в сумі 3255566,76 грн, як оплата лоту за договором факторингу №28-12/2021-72 від 28.12.2021 (а.с. 69). 
Відповідно до акту приймання-передачі реєстру боржників за договором факторингу №28-12/2021-72 від 28.12.2021, клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників у кількості 3232 штук, після чого з урахуванням умов договору від клієнта до фактора переходять права вимоги заборгованості і фактор стає кредитором по відношенню до боржників. Загальна сума заборгованості 72029930,55 (а.с. 70-71).
Згідно копії реєстру боржників до договору факторингу №28-12/2021-72 від 28 грудня 2021 року, ТОВ «Мілоан» передало ТОВ «Вердікт Капітал» реєстр боржників, у якому значиться боржник ОСОБА_1 і її заборгованість за кредитним договором №3598722 становить 87000,00 грн, з яких: борг за тілом кредиту - 20000,00 грн, борг по процентах - 67000,00 грн (а.с. 72-75).
17 січня 2022 року між ТОВ «Мілоан» (клієнт) і ТОВ «Вердикт Капітал» (фактор) укладено договір факторингу №17-01/2022-54, згідно з п. 2.1. якого клієнт зобов`язується відступити фактору право грошової вимоги у сумі 54396379,29 грн, а фактор зобов`язується, здійснивши фінансування в порядку передбаченому цим договором, прийняти право грошової вимоги до боржників, що належить клієнту і стає новим кредитором за договорами про надання фінансових послуг, укладених між клієнтом і боржниками. Право вимоги переходить до фактора після здійснення повної оплати фінансування з моменту підписання сторонами акту приймання-передавання реєстру боржників, який є підтвердженням передачі фактору права грошової вимоги до боржників, після чого фактор стає новим кредитором по відношенню до боржників стосовно переданого права вимоги (п. 6.1.4). Сторони домовились, що розмір фінансування за реєстром боржників складає 2026481,75 грн, яке фактор здійснює на користь клієнта шляхом одноразового перерахування суми грошових коштів протягом 5 банківських днів з дати підписання цього договору (п. 7.1) (а.с. 52-54).
З копії платіжного доручення №321370005 від 18.01.2021 слідує, що ТОВ « Вердикт Капітал» перерахувало ТОВ «Мілоан» кошти в сумі 2026481,75 грн, як оплата лоту за договором факторингу №17-01/2022-54 від 17.01.2022 (а.с. 57).
Відповідно до акту приймання-передачі реєстру боржників за договором факторингу №17-01/2022-54 від 17.01.2022, клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників в кількості 2560 штук, після чого з урахуванням умов договору від клієнта до фактора переходять права вимоги заборгованості і фактор стає кредитором по відношенню до боржників. Загальна сума заборгованості 54396379,29 (а.с. 58-59).
Згідно копії реєстру боржників до договору факторингу №17-01/2022-54 від 17.01.2022, ТОВ «Мілоан» передало ТОВ «Вердікт Капітал» реєстр боржників, у якому значиться боржник ОСОБА_1 і її заборгованість за кредитним договором №102878259 становить 70350,00 грн, з яких: борг за тілом кредиту - 15000,00 грн, борг по процентах - 52500,00, борг по комісії - 2850,00 грн (а.с. 60-63).
Відповідно до складеного ТОВ «Вердикт Капітал» розрахунку заборгованості за кредитним договором №3598722 загальний розмір заборгованості ОСОБА_1 станом на 10.01.2023 складає 145000,00 грн, з яких: борг за тілом кредиту - 20000,00 грн, борг за процентами на дату відступлення прав вимоги - 67000,00 грн, додатково нараховані фактором проценти - 58000,00 грн (а.с. 28).
Згідно складеного ТОВ «Вердикт Капітал» розрахунку заборгованості за кредитним договором №102878259 загальний розмір заборгованості ОСОБА_1 станом на 10.01.2023 складає 98850,00 грн, з яких: борг за тілом кредиту - 15000,00 грн, борг за процентами на дату відступлення прав вимоги - 81000,00 грн, додатково нараховані фактором проценти - 28500,00 грн, борг за комісією - 2850,00 грн (а.с. 29).
10 січня 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» (первісний кредитор) і ТОВ «Коллект Центр» (новий кредитор) укладено договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №10-01/2023, згідно п. 2.1 якого первісний кредитор відступає шляхом продажу новому кредитору належні первісному кредитору, а новий кредитор набуває в обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги первісного кредитора до боржників, зазначених у додатках №1 та №3 до цього договору; новий кредитор сплачує первісному кредитору за права вимоги грошові кошти у розмірі та порядку, визначених цим договором. Права вимоги вважаються відступленими (переданими) первісним кредитором та набутими (прийнятими) новим кредитором у день належного підписання сторонами акту приймання-передачі реєстру боржників у друкованому (підписаному) вигляді (п. 5.2) (а.с. 33-34).
Актом зарахування зустрічних однорідних вимог від 28.02.2023 ТОВ «Коллект Центр» і ТОВ «Вердикт Капітал» у відповідності до ст. 601 ЦК України дійшли згоди про зарахування зустрічних однорідних вимог за взаємними зобов`язаннями та їх припинення в повному обсязі, зокрема за договором про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №10-01/2023 від 10.01.2023.
У копіях акту прийому-передачі реєстру боржників за договором про відступлення (купівлі-продажу) №10-01/2023 від 10.01.2023 року зазначено, що ТОВ «Вердикт Капітал» передало ТОВ «Коллект Центр» реєстр боржників у кількості 207307 штук, після чого з урахуванням умов договору від первісного кредитора до нового кредитора переходять права вимоги заборгованості до боржників і новий кредитор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей (а.с. 35, 36).
З копій реєстру боржників до договору №10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10.01.2023 слідує, що ОСОБА_1 має заборгованість: 
- за кредитним договором №3598722 у сумі 145000,00 грн, з яких: 20000,00 грн - борг по тілу кредиту, 125000,00 грн - борг по процентах (а.с. 43-45, 49);
- за кредитним договором №102878259 у сумі 98850,00 грн, з яких: 15000,00 грн - борг по тілу кредиту; 81000,00 грн - борг по процентах, 2850,00 грн - борг по комісії (а.с. 46-48, 50).
Відповідно до наданих ТОВ «Коллект Центр» розрахунків заборгованості ОСОБА_1 станом на 16.08.2025 має перед товариством борг:
- за кредитним договором №3598722 від 30.09.2021 у сумі 145000,00 грн, з яких: 20000,00 грн - борг по тілу кредиту, 125000,00 грн - борг по процентах (а.с. 30);
- за кредитним договором №102878259 від 29.09.2021 у сумі 98850,00 грн, з яких: 15000,00 грн - борг по тілу кредиту; 81000,00 грн - борг по процентах, 2850,00 грн - борг по комісії (а.с. 31).
20 січня 2026 року ОСОБА_1 зверталась до органу Національної поліції з заявою про вчинення стосовно неї шахрайських дій по оформленню на її ім`я у 2021 році кредитного договору, за яким у подальшому було ухвалено судове рішення про стягнення заборгованості (а.с. 142-144).
За наданою відповідачем інформацією з АТ КБ «ПриватБанк» від 27.04.2026, ОСОБА_1 у даній установі банку має декілька карткових рахунків, зокрема й рахунок № НОМЕР_3 , що схожий на той, на який ТОВ «Мілоан» перерахувало кошти за кредитними договорами (№ НОМЕР_2 ), відкритий 13.09.2024. Згідно виписки по картковому рахунку № НОМЕР_3 за період 01.01.2021-27.04.2026 операції по ньому відсутні (а.с. 177-178).
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України.
За приписами ст. 3, 4 ЦПК України захисту підлягають порушене, невизнане або оспорюване право особи чи інтерес, а також державний чи суспільний інтерес.
Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
За змістом положень статей 526, 530, 610, 611, 625, 1048, 1049, 1050, 1054, 1056-1 ЦК України за кредитним договором (договором позики) банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти; розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору; зобов`язання повинні виконуватися сторонами належним чином і своєчасно; порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання); боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом; якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.
У ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1). У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів (ч. 2).
За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України).
Договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі (ч. 2 ст. 639 ЦК України).
Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
За приписами ч. 3-5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього.
Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
У ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Згідно зі ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).
Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).
За приписами ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (засада змагальності цивільного судочинства).
Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Задовольняючи частково позовні вимоги ТОВ «Коллект Центр», суд першої інстанції констатував виникнення кредитних правовідносин між ТОВ «Мілоан» і ОСОБА_1 на підставі укладених двох електронних кредитних договорів, підписаних позичальником одноразовими ідентифікаторами, які направлялися кредитодавцем відповідачу шляхом надсилання повідомлення на номер мобільного телефону, який вказувався нею при реєстрації на сайті, а також отримання відповідачем за цими договорами кредитних коштів та порушення відповідачем своїх договірних зобов`язань, внаслідок чого утворилася заборгованість, право вимоги якої за договорами факторингу перейшло до кінцевого кредитора-позивача.
Водночас місцевий суд виснував, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме додані до позовної заяви Правила надання фінансових кредитів ТОВ «Мілоан» (в редакції від 13.07.2021), за даними умовами розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заявку-анкету, а також підтверджень того, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, і щодо нарахування відсотків за користування поточною сумою фінансового кредиту з дня отримання, включно та по день фактичного повернення, включно, виходячи із максимальної відсоткової ставки. У зв`язку з цим, з відповідача підлягають стягненню відсотки за користування кредитами за період з дати укладення договорів, а саме: за кредитним договором №3598722 від 30.09.2021 до 20.10.2021 у розмірі 27000,00 грн, з яких: борг за тілом кредиту - 20000,00 грн, борг за процентами - 5000,00 грн, борг по комісії - 2000,00 грн; за кредитним договором №102878259 від 29.09.2021 до 24.10.2021 у розмірі 25350,00 грн, з яких: борг за тілом кредиту - 15000,00 грн, борг за процентами - 7500,00 грн, борг по комісії 2850,00 грн; загальна сума коштів, яка підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача становить 52350,00 грн. 
Залишаючи без задоволення заяву відповідача про перегляд даного заочного рішення, суд першої інстанції зазначив, що за матеріалами справи відповідач була обізнана про призначене судове засідання на 09.01.2026, про яке їй було повідомлено шляхом направлення повістки рекомендованим листом із повідомленням про вручення на адресу зареєстрованого місця проживання, але відзиву на позов без поважних причин не подала, тоді як представник позивача не заперечував проти винесення заочного рішення. За таких обставин місцевий суд вважав, що доводи відповідача про поважність причин неявки у судове засідання та ненадання відзиву, не можуть слугувати причиною для скасування заочного рішення.
Однак апеляційний суд не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою (ч. 2 ст. 281 ЦПК України).
Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою судді Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 06 листопада 2025 року позовну заяву ТОВ «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження з викликом сторін у судовому засіданні, яке призначено на 09-00 год 09 січня 2026 року (а.с. 126).
Судова повістка рекомендованим поштовим відправленням була направлена ОСОБА_1 за адресою зареєстрованого у встановленому законом порядку місця її проживання (згідно відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру - АДРЕСА_1 ) та повернута до суду з відміткою «адресат відсутній», що у відповідності до положень ч. 6-8 ст. 128, ч. 4 ст. 130 ЦПК України вважається належним сповіщенням особи (а.с. 119, 127).
Відтак, у суду були всі правові підстави (ст. 198, 223 ЦПК ) для проведення судового засідання у відсутність відповідача. 
Однак, ухваливши розглядати справу в порядку загального позовного провадження, призначене на 09 січня 2026 року судове засідання повинно було бути підготовчим судовим засіданням, за результатами якого суд міг ухвалити рішення по суті спору лише у випадку визнання відповідачем позову (ч. 3 ст. 200 ЦПК України).
Разом з тим, як вбачається зі змісту заочного рішення, суд 09.01.2026 розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження, а відповідач, будучи належним чином повідомленою про розгляд справи в порядку спрощеного провадження, не надала відзиву на позовну заяву у строк, передбачений в ухвалі про відкриття провадження у справі.
Проте, матеріали справи не містять ані ухвали суду про зміну порядку розгляду справи (перехід із загального позовного провадження у спрощене позовне провадження), ані відомостей про направлення такої ухвали відповідачу, а також відсутні жодні докази про визнання відповідачем позову на час ухвалення заочного рішення.
Відтак, апеляційний суд вважає слушними твердження апелянта про порушення судом першої інстанції зазначених норм процесуального права, оскільки за відсутності визнання відповідачем позову у суду не було законних підстав для ухвалення заочного рішення в судовому засіданні 09.01.2026, яке фактично мало бути підготовчим судовим засіданням. У разі ж зміни судом порядку розгляду справи - відсутні докази належного повідомлення відповідача про дату, час і місце проведення судового засідання за правилами спрощеного позовного провадження
Однак, на ці порушення вимог ч. 3 ст. 200, ч. 1 ст. 280 ЦПК України місцевий суд не звернув увагу при розгляді заяви відповідача про перегляд заочного рішення, а також взагалі не відреагував на доводи відповідача про не укладення нею договорів, за якими з неї стягнуто кредитну заборгованість.
Натомість, доводи та докази, на які посилається відповідач, мають істотне значення для правильного вирішення справи.
Даючи оцінку наданим сторонами у справі доказами, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, апеляційний суд виходить із наступного.
Системний аналіз вищенаведених норм Закону України «Про електронну комерцію» дає підставу для висновку, що договір, який укладається його сторонами в електронній формі, безумовно повинен містити електронний цифровий підпис, зокрема, у конкретному випадку позичальника або електронний підпис одноразовим ідентифікатором сторони, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надісланий іншій стороні цього договору (позикодавцю).
За приписами ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1). Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ч. 2).
З наданих позивачем паперових копій договорів про споживчий кредит №102878259 від 29.09.2021 та №3598722 від 30.09.2021 слідує, що на вказаних договорах зазначено лише про їх підписання представником ТОВ «Мілоан» Вініченком О.В., тоді як на цих договорах відсутній підпис ОСОБА_1 за формою, що відповідала б вимогам Закону України «Про електронну комерцію».
Судом установлено, що кредитні договори №102878259 від 29.09.2021 та №3598722 від 30.09.2021 не містять електронного цифрового підпису, електронного підпису одноразовим ідентифікатором або аналога власноручного підпису відповідача. Підпис відповідача відсутній як на роздрукованому паперовому варіанті договору, який міститься в матеріалах справи, так і у файлі-додатку, який позивачем було надіслано разом із позовною заявою через систему «Електронний суд».
Крім того, відсутній електронний підпис позичальника у вигляді одноразового ідентифікатора й на анкетах-заявах на кредит та додатках до зазначених кредитних договорів.
Апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи позивача, що довідки про ідентифікацію, які містять всю необхідну інформацію щодо здійсненого електронного підпису одноразовим ідентифікатором, є належним доказом вчинення позичальником кредитних договорів в електронній формі.
Адже надані позивачем довідки про ідентифікацію, які були складені ТОВ «Мілоан», не є доказом підписання спірних кредитних договорів, а є лише інформацією, створеною самим кредитодавцем, яка жодним чином не підтверджує підписання відповідачем кредитних договорів, оскільки зазначені в цих довідках одноразові ідентифікатори на самих договорах відсутні, а позивачем не надано доказів надсилання цих одноразових ідентифікаторів електронним повідомленням на мобільний телефонний номер позичальника, як то передбачено умовами п. 6.2 кредитних договорів.
Зважаючи на викладене, не заслуговують на увагу доводи відзиву на апеляційну скаргу про те, що позивачем належним чином підтверджено факт укладення кредитних договорів шляхом підписання їх електронним підписом одноразовим ідентифікатором згідно вимог ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію».
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 100 ЦПК України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).
Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, на яку накладено кваліфікований електронний підпис відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги». Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.
Електронний документ - це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною (ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»).
Оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги». У разі надсилання електронного документа кільком адресатам або його зберігання на кількох електронних носіях інформації кожний з електронних примірників вважається оригіналом електронного документа (ч. 1, 2 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»).
Відповідно до ч. 5 ст. 43 ЦПК України документи (в тому числі процесуальні документи, письмові та електронні докази тощо) можуть подаватися до суду, а процесуальні дії вчинятися учасниками справи в електронній формі з використанням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.
Позовна заява ТОВ «Коллект Центр» була подана через систему «Електронний суд» і в додатках до заяви значаться скановані копії договорів про споживчий кредит №102878259 від 29.09.2021 та №3598722 від 30.09.2021.
Оглядом зазначених договорів у системі «Електронний суд» встановлено, що електронний підпис позичальника із застосуванням одноразового ідентифікатора на них відсутній.
Відповідно до ч. 5 ст. 100 ЦПК України якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.
Сторонами не заявлялось клопотань про витребування оригіналів електронних кредитних договорів, тоді як саме позивач мав би проявити активність у цьому питанні для доведеності своїх вимог, але цим своїм процесуальним правом усвідомлено не скористався, оригіналу електронного доказу суду не надав.
Тому, колегія суддів погоджується з аргументами апеляційної скарги про відсутність у матеріалах справи належних, допустимих, достовірних і достатніх доказів тому юридичному факту, що ОСОБА_1 вчиняла волевиявлення на укладення з ТОВ «Мілоан» кредитних договорів, заборгованість за якими є предметом судового розгляду даної справи.
Колегія суддів уважає слушними й доводи апеляційної скарги про недоведеність позивачем обставин надання ТОВ «Мілоан» відповідачу коштів.
Позивач на підтвердження факту виконання ТОВ «Мілоан» як кредитодавцем умов договорів у частині надання кредитних коштів позичальнику у сумі 20000,00 грн та 15000,00 грн посилається на квитанції АТ КБ «ПриватБанк» про перерахування через систему LIQPAY коштів на картку № НОМЕР_2 , зазначену відповідачем при укладенні договору.
Однак, попри те, що ані спірні кредитні договори з додатками (графік платежів, Паспорт споживчого кредиту), ані анкети-заяви на кредит не були підписані відповідачем, ці документи не містять жодної інформації про номер банківського рахунку чи електронного платіжного засобу позичальника, тоді як за умовами п. 2.1 договорів кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок. Інших відомостей, на підставі яких ТОВ «Мілоан» провело автентифікацію особи позичальника ОСОБА_1 та належність їй платіжної картки №516875*54 матеріали справи не містять.
Водночас за наданою відповідачем інформацією з АТ КБ «ПриватБанк» від 27.04.2026, ОСОБА_1 у даній установі банку має рахунок № НОМЕР_3 , який за останніми двома цифрами картки подібний тому, на який ТОВ «Мілоан» перерахувало кошти за кредитними договорами (№ НОМЕР_2 ), але даний рахунок відкритий 13.09.2024, тобто після трьох років з часу виникнення спірних правовідносин. До того ж, згідно банківської виписки операції по даному картковому рахунку упродовж 01.01.2021-27.04.2026 відсутні.
З урахуванням зазначених вище обставин відповідне клопотання позивача про витребування доказів, додане до відзиву на апеляційну скаргу, залишено без задоволення.
Таким чином, додані до позовної заяви квитанції АТ КБ «ПриватБанк» про перерахування через систему LIQPAY коштів на картку № НОМЕР_2 , із зазначенням неповного номера банківської картки, належність якої не встановлено, не є належним і достовірним доказом надання відповідачу кредитних коштів на виконання умов кредитних договорів, укладення яких ТОВ «Мілоан» із ОСОБА_1 не доведено.
Оцінюючи поведінку та спосіб ведення справи ТОВ «Коллект Центр», суд враховує те, що товариство є фінансовою установою і професійним учасником ринку надання фінансових послуг, у зв`язку з чим до нього висуваються певні вимоги щодо дотримання правил та процедур, які є традиційними в цій сфері послуг, до обачності та розсудливості у веденні справ, тощо. Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ позивачем є вищими, ніж до споживача - фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною в цивільних відносинах з такою фінансовою установою. З урахуванням наведеного всі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом на користь такої слабшої сторони, яка не є фактично рівною у спірних правовідносинах.
Натомість згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За приписами ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи, крім іншого, зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.
Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У противному разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (п. 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц, провадження №14-400цс19; п. 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі №904/2104/19, провадження №12-57гс21).
Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ч. 1 ст. 510 ЦК України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
За ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Отже, за договором відступлення права вимоги первісний кредитор у конкретному договірному зобов`язанні замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.03.2021 у справі № 906/1174/18 (пункти 37, 38)).
Згідно з ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. 
Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні (ст. 517 ЦК України).
Відповідно до ст. 519 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором.
Згідно зі ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу (ч. 1 ст. 1081 ЦК України).
Права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо з такою особою договір відступлення права вимоги чи факторингу укладений саме кредитором. Тому, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача (п. 132 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2022 у справі № 910/12525/20, п. 90 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.08.2023 у справі № 910/19199/21).
З наведених норм права та правових висновків касаційного суду слідує, що права вимоги (майнові права) можуть бути відступлені (продані) лише за існуючим зобов`язанням; первісний кредитор може відступити (продати) тільки ті права вимоги (майнові права), які дійсно існують та йому належать; відступлення (продаж) прав вимоги (майнових прав) здійснюється виключно в межах того обсягу прав, який має в такому зобов`язанні кредитор.
Отже, необхідною умовою для відступлення права вимоги є існування самого зобов`язання за яким відступається право, яке й підтверджує дійсність вимог.
Як вище встановлено судом, договори про споживчий кредит №102878259 від 29.09.2021 та №3598722 від 30.09.2021 не містять підпису ОСОБА_1 за формою, що відповідає вимогам Закону України «Про електронну комерцію».
Таким чином, враховуючи те, що для відступлення (переходу) права вимоги необхідним є існування самого зобов`язання, за яким відступається (передається) право, яке й підтверджує дійсність вимог, а спірні кредитні договори між ОСОБА_1 і ТОВ «Мілоан» не є укладеними, тому відсутні підстави вважати, що ТОВ «Коллект Центр» набуло права вимоги до ОСОБА_1 на підставі укладених між ТОВ «Мілоан» і ТОВ «Вердикт Капітал» договорів факторингу №28-12/2021-72 від 28.12.2021, №17-01/2022-54 від 17.01.2022 та між ТОВ «Вердикт Капітал» і ТОВ «Коллект Центр» договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №10-01/2023 від 10.01.2023.
Відтак, враховуючи означене, на основі всебічно, повно й об`єктивно з`ясованих обставин, що мають значення для справи і на які посилаються учасники справи, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, визначивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та норми права, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів констатує невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права.
У зв`язку з цим, у відповідності до п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, апеляційний суд висновлює про необхідність скасування заочного судового рішення та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову з вищенаведених підстав.
Отже, апеляційна скарга ОСОБА_1  підлягає задоволенню, а заочне рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 09.01.2026 - скасуванню, із ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ТОВ «Коллект Центр».
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать й витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.  Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:  1) у разі задоволення позову - на відповідача;  2) у разі відмови в позові - на позивача;  3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки апеляційний суд у повному обсязі задовольняє апеляційну скаргу відповідача й у задоволенні позову відмовляє, то понесені позивачем у суді першої інстанції судові витрати по сплаті судового збору та на професійну правничу допомогу залишаються за позивачем, а сплачений відповідачем за перегляд справи у суді апеляційної інстанції судовий збір у сумі 3633,60 грн (а.с. 196) підлягає стягненню з позивача на користь відповідача.
Керуючись ст. 141, 367-369, 374, 376 ч. 1 п. 3, 4, 381-384, 389-391 ЦПК України, 
У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Заочне рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 09 січня 2026 року - скасувати.
У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договорами - відмовити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» на користь ОСОБА_1 3633,60 грн судового збору, понесеного у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.
Повне судове рішення складено 24 липня 2026 року.

Головуючий О.А. Луговець

Судді  О.Є. Мамонова

О.П. Супрун