ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2026 року 
м. Київ

cправа № 910/8802/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Вронська Г.О. - головуюча, Кондратова І.Д., Студенець В.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Технорішення"

на рішення Господарського суду міста Києва (Алєєва І.В.)
від 06.10.2025

та на постанову Північного апеляційного господарського суду (Алданової С.О., Євсікова О.О., Корсака В.А.)
від 11.02.2026 (повний текст складено 02.03.2026)

за позовом: Публічного акціонерного товариства "Центренерго"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Технорішення"

про стягнення 702 807,42 грн

ІСТОРІЯ СПРАВИ
Хід розгляду справи
1. Публічне акціонерне товариство "Центренерго" (далі - Позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Технорішення" (далі - Відповідач, Скаржник) про стягнення 702 807,42 грн, з яких: пеня 2%, що становить - 675 836,67 грн, та штраф 7%, що складає - 26 970,75 грн. 
2. Позовні вимоги обґрунтовані порушенням Відповідачем умов договору в частині погоджених строків поставки товару Позивачу, у зв`язку із чим останнім нараховано пеню та штраф у відповідних розмірах.
Стислий зміст оскаржуваних судових рішень
3. Господарський суд міста Києва рішенням від 06.10.2025 позов задовольнив частково, стягнув з Відповідача на користь Позивача 337 918,34 грн пені, 13 485,38 грн штрафу та 4 216,85 грн судового збору. У задоволенні решти позовних вимог відмовив.
4. Рішення суду першої інстанції, зокрема, мотивоване таким:
- при перевірці наданого Позивачем розрахунку пені, суд встановив, що він виконаний арифметично вірно, відтак, сума пені, яка підлягає стягненню з Відповідача на користь Позивача, за розрахунком Позивача, становить 675 836,67 грн та штраф у розмірі 26 970,75 грн;
- Відповідач у відзиві на заявив клопотання про зменшення пені та штрафу на 97 %; 
- суд зазначив про можливість зменшення розміру нарахованої Позивачем пені та штрафу на 50 %, а саме стягненню підлягають пеня у розмірі 337 918,34 грн та штраф у розмірі 13 485,38 грн, з огляду на обставини, якими Відповідач мотивує підставу для зменшення розміру пені та штрафу, з урахуванням інтересів обох сторін, причин невиконання Відповідачем своїх договірних зобов`язань, наслідків порушення зобов`язання, а також з огляду на те, що обов`язок з поставки Відповідачем виконаний в повному обсязі.
5. Північний апеляційний господарський суд постановою від 11.02.2026 апеляційну скаргу Відповідача задовольнив. Рішення Господарського суду міста Києва від 06.10.2025 у справі № 910/8802/25 змінив у частині стягнення пені та судового збору, стягнув з Відповідача на користь Позивача 334 573,78 грн пені та 4 176,71 грн судового збору. В іншій частині рішення Господарського суду міста Києва від 06.10.2025 у справі № 910/8802/25 залишив без змін. Стягнув з Позивача на користь Відповідача витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги 60,10 грн.
6. Суд апеляційної інстанції виходив, зокрема, з того, що здійснений Позивачем розрахунок пені, що становить 675 836,67 грн є арифметично не вірним в частині поставки Продукції, зокрема: трансиверів SPF 1000-TJ8117C, SPF 100FX J9054C, тому визначив розрахунок пені у розмірі 669 147,55 грн. 
Короткий зміст вимог касаційної скарги. Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу, та правова позиція інших учасників справи
7. 23 березня 2026 року Відповідач (Скаржник), із використанням підсистеми "Електронний суд", звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить:
- скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 11.02.2026 у справі № 910/8802/25 в частині залишення без змін рішення Господарського суду міста Києва від 06.10.2025 щодо стягнення з Відповідача пені у сумі 334 573,78 грн та штрафу, а також в частині стягнення судового збору;
- скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 06.10.2025 у справі № 910/8802/25 в частині задоволених позовних вимог про стягнення 337 918, 34 грн пені та 13 485,38 грн штрафу;
- ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог про стягнення пені та штрафу - відмовити;
- в іншій частині рішення Господарського суду міста Києва від 06.10.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 11.02.2026 у справі № 910/8802/25 залишити без змін;
- здійснити розподіл судових витрат.
8. Підставою касаційного оскарження Скаржник зазначив пункт 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) та підпункт "г" пункту 2 частини 3 статті 287 ГПК України. 
9. Обґрунтовуючи підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, Скаржник стверджує, що суди попередніх інстанцій неправильно застосували частину 3 статті 551 Цивільного кодексу України та статтю 233 Господарського кодексу України, не врахувавши правові позиції Верховного Суду, викладені у постановах від 06.11.2018 у справі № 913/89/18, від 04.12.2018 у справі № 916/65/18, від 03.07.2019 у справі № 917/791/18, від 22.10.2019 у справі № 904/5830/18, від 25.02.2020 у справі №903/322/19, від 07.04.2020 у справі № 904/1936/19, від 12.05.2020 у справі № 910/9767/19, від 29.04.2020 у справі № 917/693/19 та від 26.05.2020 у справі №916/2586/19.
10. На обґрунтування умови допуску до касаційного оскарження, передбаченої підпунктом "г" пункту 2 частини 3 статті 287 ГПК України, Скаржник зазначив, що суд першої інстанції ухвалою від 22.07.2025 відніс справу до малозначних помилково, оскільки станом на 01.01.2025 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб становив 302 800,00 грн, а ціна позову в даній справі становить 702 807,42 грн, що перевищує встановлений законом поріг для автоматичного визнання справи малозначною.
11. Позивач у межах строку, встановленого Верховним Судом, подав відзив на касаційну скаргу, в якому просить залишити рішення Господарського суду міста Києва від 06.10.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 11.02.2026 у справі № 910/8802/25 без змін, а касаційну скаргу Відповідача без задоволення.
Фактичні обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій
12. 09 жовтня 2024 року між Позивачем (Покупець) та Відповідачем (Постачальник) було укладено договір № 13/34 про закупівлю / поставку товару (Продукції) за кодом ДК 021:2015:38810000 - 6 - Обладнання для керування виробничими процесами (запасні частини та прилади системи контролю та керування блоком (далі - Договір).
13. Пунктом 1.1 Договору передбачено, що Постачальник зобов`язується поставити Покупцю Товари згідно умов договору, а Покупець зобов`язувався прийняти та оплатити Продукцію, що поставляється відповідно до умов договору (п. 1.2 Договору) .
14. Відповідно до п. 1.3 Договору - найменування (номенклатура, асортимент), ціна, кількість, строки (Графік) поставки та інші характеристики Продукції зазначені в Додатку № 1 до Договору.
15. У відповідності до п. 2.2 Договору загальна вартість Продукції складає 4 072 255,20 грн. та здійснюється за рахунок асигнувань державного бюджету та оплачується в межах 2024 року (по 31.12.2024).
16. Оплата поставленої продукції згідно п. 2.5 Договору здійснюється протягом 30 банківських днів після підписання акта приймання-передачі Продукції.
17. Відповідно п. 3.3 Договору фактичний об`єм кожної партії Продукції зазначається у відповідній письмовій заявці Покупця.
18. Поставка Продукції за умовами п. 5 Додатку 1 до Договору визначена протягом 45 календарних днів з дати отримання Постачальником письмової заявки Покупця у період з дати укладення Договору по 31.12.2024. Вимоги щодо надання письмових заявок Сторони погодили у п. 12.12 Додатку 1 до Договору.
19. Так, Сторони погодили, що датою отримання письмової заявки є дата отримання Покупцем електронного листа зі сповіщенням про доставку на електронну адресу Постачальника електронного листа з Заявкою. А її належним та допустимим доказом є зроблений Покупцем, роздрукований на папері скриншот (знімок з екрану), на якому у вікні браузера відкрито сторінку поштової програми.
20. Датою поставки згідно п. 5.3 Договору є дата підписання Акта приймання-передачі продукції.
21. Пунктом 9.2 Договору передбачено, що в разі невиконання, або несвоєчасного виконання зобов`язань щодо поставки Продукції з Постачальника стягується пеня у розмірі 2 відсотка вартості Продукції, з якої допущено прострочення за кожний день прострочення, а за прострочення понад 20 днів додатково стягується штраф у розмірі 7 відсотків вказаної вартості. Крім цього, Постачальник відшкодовує всі понесені Покупцем збитки, заподіяні затримкою виконання Постачальником зобов`язань за цим Договором, а у разі здійснення попередньої оплати Постачальник, крім оплати зазначених штрафних санкцій, повертає Покупцю кошти з урахуванням індексу інфляції і 3% річних.
22. Додатковою угодою від 31.12.2024 № 1 до Договору внесені зміни до строку дії Договору та визначені по 31.03.2025.
23. Відповідно до умов Договору Покупець 16.10.2024 направив Постачальнику заявку № 08-5318 на поставку всього обсягу Товару, серед яких: вентилятор RG 125-19/14#2, трансивер SPF 1000-TJ8117C, SPF 100FX J9054C, клема гвинтова зі світлодіодом під запобіжник 5х20 ASK 2LD 220V AC, поставка яких здійснена з перевищенням встановленого терміну, що підтверджується Актами приймання-передачі.
24. Поряд із цим, за порушення Відповідачем умов Договору щодо погоджених строків поставки позивачем нараховано пеню 2%, що становить - 675 836,67 грн та штраф 7%, що складає - 26 970,75 грн.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду апеляційної інстанції
25. Верховний Суд перевірив у межах доводів та вимог касаційної скарги, що стали підставою для відкриття касаційного провадження, з урахуванням викладеного у відзиві, правильність застосування судом першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, виходячи зі встановлених фактичних обставин справи, та дійшов таких висновків.
26. Підставою для касаційного оскарження за пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в обґрунтування мотивувальної частини постанови. Неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права, зокрема, має місце тоді, коли суд апеляційної інстанції, посилаючись на норму права, застосував її інакше (не так, в іншій спосіб витлумачив тощо), ніж це зробив Верховний Суд в іншій справі.
27. Верховний Суд виходить також з того, що досліджуючи доцільність посилання на постанову Верховного Суду кожен правовий висновок Суду потребує оцінки на релевантність у двох аспектах: (1) чи є правовідносини подібними та (2) чи зберігає ця правова позиція юридичну силу до спірних правовідносин, зважаючи на відповідні законодавчі акти. У такому випадку правовий висновок розглядається «не відірвано» від самого рішення, а через призму конкретних спірних правовідносин та відповідних застосовуваних нормативно-правових актів.
28. Надаючи оцінку наведеним доводам Скаржника щодо неврахування судами попередніх інстанцій правових висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 06.11.2018 у справі № 913/89/18, від 04.12.2018 у справі № 916/65/18, від 03.07.2019 у справі № 917/791/18, від 22.10.2019 у справі № 904/5830/18, від 25.02.2020 у справі №903/322/19, від 07.04.2020 у справі № 904/1936/19, від 12.05.2020 у справі № 910/9767/19, від 29.04.2020 у справі № 917/693/19 та від 26.05.2020 у справі №916/2586/19, Суд виходить з такого.
29. Правовідносини із застосування неустойки (штрафних санкцій) за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання, правила її застосування, умови зменшення її розміру врегульовані положеннями ГК України та ЦК України. При цьому Суд зазначає, що з огляду на дату виникнення спірних правовідносин і дату прийняття оскаржуваних судових рішень у цій справі, норми ГК України підлягають застосуванню, оскільки ГК України діяв на час виникнення спірних правовідносин і на момент розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.
30. У главі 24 ГК України загальні засади відповідальності учасників господарських відносин врегульовано таким чином, що господарсько-правова відповідальність передбачена за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.
31. Неустойкою (штрафом, пенею), за статтею 549 ЦК України, є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (частина друга статті 551 ЦК України).
32. За приписами частини першої статті 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.
33. Згідно із частиною третьою статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
34. Статтею 233 ГК України також передбачено, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому належить взяти до уваги ступінь виконання зобов`язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; а також не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
35. Таким чином, на підставі частини третьої статті 551 ЦК України, частини першої статті 233 ГК України, а також виходячи з принципів добросовісності, розумності, справедливості та пропорційності, суд, в тому числі, і з власної ініціативи, може зменшити розмір неустойки (пені) до її розумного розміру.
36. Верховний Суд неодноразово наголошував, що застосоване у частині третій статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України словосполучення "суд має право" та "може бути зменшений за рішенням суду" свідчить про те, що саме суди першої та апеляційної інстанцій користуються певною можливістю розсуду щодо зменшення розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінюючи розмір збитків та інші обставини, які мають істотне значення. Натомість вирішення цих питань не відноситься до повноважень Верховного Суду, завдання якого полягає лише у перевірці правильності застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи. Такі ж правові позиції викладено у постановах Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №916/2259/18, від 24.02.2020 у справі №917/686/19, від 26.02.2020 у справі №922/1608/19, від 15.04.2020 у справі № 922/1607/19 та від 04.10.2021 у справі №922/3436/20.
37. Суд звертає увагу, що у постанові від 05.06.2024 у справі №910/14524/22 Велика Палата Верховного Суду зазначала, що зменшення судом заявлених до стягнення штрафних санкцій чи відсотків, нарахованих на підставі статті 625 ЦК України, є правом, а не обов`язком суду і може бути реалізоване ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи та наданих учасниками справи доказів.
38. Відповідно до усталеної та послідовної практики Верховного Суду право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки судом поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення.
39. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки порівняно з розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків та ін.
40. Суд неодноразово наголошував у своїх постановах, що визначення конкретного розміру, на який зменшуються належні до сплати штрафні санкції, належить до дискреційних повноважень суду. При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, які передбачені статтями 551 ЦК України та 233 ГК України щодо права зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, суд, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 ЦК України (справедливість, добросовісність, розумність) має забезпечити баланс інтересів сторін, та з дотриманням правил статті 86 ГПК України визначати конкретні обставини справи (як-то: ступінь вини боржника, його дії щодо намагання належним чином виконати зобов`язання, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, дії/бездіяльність кредитора тощо), які мають юридичне значення, і з огляду на мотиви про компенсаційний, а не каральний характер заходів відповідальності з урахуванням встановлених обстави справи не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав (відповідний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 20.10.2021 у справі №910/8396/20, від 08.10.2020 у справі №904/5645/19; від 14.04.2021 у справі №922/1716/20, від 05.03.2019 у справі №923/536/18; від 10.04.2019 у справі №905/1005/18; від 06.09.2019 у справі у справі №914/2252/18; від 30.09.2019 у справі №905/1742/18; від 14.07.2021 у справі №916/878/20.
41. Суд виходить з того, що положення статей 233 ГК України та 551 ЦК України при вирішенні питання про зменшення розміру штрафних санкцій є постійними у правозастосуванні, що підтверджується сталою та послідовною практикою Верховного Суду.
42. Зокрема, об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 19.01.2024 у справі № 911/2269/22 вказала на те, що в питаннях підстав для зменшення розміру неустойки правовідносини у кожному спорі про її стягнення є відмінними, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій, які водночас мають узгоджуватись з положенням статті 233 ГК України і частині третій статті 551 ЦК України, а також досліджуватися та оцінюватися судом в порядку статей 86, 210, 237 ГПК України. Такий підхід є усталеним в судовій практиці.
43. Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі № 911/2269/22 зазначила, що враховуючи висновок про індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, що виключає формування єдиних (для вирішення спорів про стягнення неустойки) критеріїв та алгоритму визначення підстав для зменшення розміру неустойки та критеріїв для встановлення розміру.
44. Розмір неустойки, до якого суд її зменшує (на 90 %, 70 % чи 50 % тощо), у кожних конкретно взятих правовідносинах (справах) також має індивідуально-оціночний характер, оскільки цей розмір (частина або процент, на які зменшується неустойка), який обумовлюється встановленими та оціненими судом обставинами у конкретних правовідносинах, визначається судом у межах дискреційних повноважень, наданих суду відповідно до положень частини першої, другої статті 233 ГК України та частини третьої статті 551 ЦК України, тобто у межах судового розсуду.
45. Також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.10.2024 у справі №911/952/22 сформувала висновки щодо застосування означених норм права та у розділі "Висновки щодо застосування норм матеріального права", зокрема, в пунктах 213, 214, зазначила:
"213. Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин (частина третя статті 551 ЦК України) господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.
214. Індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, свідчать про відсутність універсального максимального і мінімального розміру неустойки, на який її може бути зменшено, що водночас вимагає, щоб цей розмір відповідав принципам верховенства права".
46. Предметом розгляду у справі №913/89/18, на яку посилається Скаржник, було стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат, а позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що відповідач належним чином не виконав взяті на себе грошові зобов`язання за договором купівлі-продажу природного газу щодо своєчасної оплати отриманого природного газу. Рішенням Господарського суду Луганської області від 07.06.2018, залишеним без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 15.08.2018, позов задоволено частково. Суди дійшли висновку про наявність підстав для зменшення пені. Верховний Суд постановою від 06.11.2018 залишив судові рішення судів попередніх інстанцій без змін та зазначив, що з огляду на всі фактичні обставини справи, приймаючи до уваги ступінь виконання зобов`язання відповідачем, майновий стан сторін, відсутність доказів понесення позивачем збитків в результаті дій відповідача та виходячи із загальних засад цивільного законодавства, а саме, справедливості, добросовісності, розумності, суд першої інстанції, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованих висновків про наявність підстав для реалізації права щодо зменшення розміру пені.
47. Предметом розгляду у справі №916/65/18, на яку посилається Скаржник, було стягнення пені, інфляційних втрат, штрафу, процентів за користування чужими грошовими коштами та заборгованість за поставлену продукцію, а позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договорами поставки щодо своєчасної та у повному обсязі оплати отриманого від позивача товару. Рішенням Господарського суду Одеської області від 14.05.2018, яке залишено без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 27.08.2018, позов задоволено повністю. Верховний Суд постановою від 04.12.2018 залишив судові рішення судів попередніх інстанцій без змін та зазначив, що як встановлено судом апеляційної інстанції, відповідачем до прийняття рішення судом першої інстанції не заявлялося про наявність обставин скрутного фінансового стану, не подавалось відповідних доказів та не заперечувалось проти заявлених позивачем до стягнення штрафних санкцій. З огляду на викладене, Суд відхилив аргументи відповідача про порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального та матеріального права.
48. Предметом розгляду у справі №917/791/18, на яку посилається Скаржник, було стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат, а позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором про постачання електричної енергії. Рішенням Господарського суду Полтавської області від 16.10.2018, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 26.02.2019, позов задоволено частково. Верховний Суд постановою від 03.07.2019 залишив судові рішення судів попередніх інстанцій без змін та зазначив, що з огляду на всі фактичні обставини справи, приймаючи до уваги відсутність доказів того, що порушення зобов`язання за договором сталося випадково з незалежних від відповідача причин та цей випадок є винятковим, а також те, що порушення зобов`язання за договором з боку відповідача у цій справі не є виключенням чи випадком, суд першої інстанції, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованих висновків про відсутність підстав для зменшення розміру пені.
49. Предметом розгляду у справі №904/5830/18, на яку посилається Скаржник, було стягнення пені та штрафу, а позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань за договором про закупівлю товарів в частині своєчасної поставки товару. Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 12.03.2019, залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 19.06.2019, позов задоволено частково, оскільки судами враховано заяву відповідача про зменшення розміру пені і штрафу, та використано право на зменшення розміру штрафних санкцій, зважаючи на повну поставку відповідачем товару, період прострочення поставки якого є незначним, а також загальні засади, встановлені статтею 3 ЦК України такі як справедливість, добросовісність та розумність, враховуючи інтереси обох сторін, беручи до уваги значний розмір пені, наявність для зменшення розміру пені та штрафу на 50%. Верховний Суд постановою від 22.10.2019 залишив судові рішення судів попередніх інстанцій без змін та зазначив, що суди попередніх інстанцій правомірно скористалися наданим статтею 233 ГК України та частиною 3 статті 551 ЦК України правом щодо зменшення розміру пені та штрафу, забезпечивши баланс інтересів сторін.
50. Предметом розгляду у справі №903/322/19, на яку посилається Скаржник, було стягнення основного боргу, інфляційних втрат, 3% річних та пені, а позовні вимоги мотивовано неналежним виконанням відповідачем умов договору постачання природного газу у частині своєчасного розрахунку за поставлений природний газ. Господарський суд Волинської області рішенням від 04.09.2019, залишеним без змін Північно-західним апеляційним господарським судом постановою від 18.11.2019, позов задоволено частково. Судами враховано клопотання відповідача про зменшення заявленої до стягнення заборгованості та використано право на зменшення розміру штрафних санкцій. Верховний Суд постановою від 25.02.2020 залишив судові рішення судів попередніх інстанцій без змін та зазначив, що з огляду на всі фактичні обставини справи, приймаючи до уваги майновий стан сторін, відсутність доказів понесення позивачем збитків в результаті дій відповідача з виконання умов договору та виходячи із загальних засад цивільного законодавства, а саме, справедливості, добросовісності, розумності, суд першої інстанції, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованих висновків про наявність підстав для реалізації права щодо зменшення розміру пені.
51. Предметом розгляду у справі №904/1936/19,на яку посилається Скаржник, було стягнення штрафу, а позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням умов договору поставки щодо своєчасної поставки товару, а саме, порушення відповідачем строку заміни неякісного поставленого товару. Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 09.09.2019 первісний позов задоволено. При цьому, суд першої інстанції відмовив у задоволенні клопотання відповідача за первісним позовом про зменшення розміру нарахованого штрафу, зважаючи на те, що ТОВ "Жилдорінвест" не надано суду належних доказів наявності підстав для зменшення розміру штрафу. Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 05.12.2019 рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 09.09.2019 скасовано в частині задоволення первісного позову та прийнято в цій частині нове рішення про часткове задоволення первісного позову. Суд апеляційної інстанції приймаючи нове рішення про часткове задоволення первісного позову, з урахуванням положень статті 233 ГК України та 551 ЦК України, дійшов висновку про можливість зменшення розміру штрафу на 50%. Верховний Суд постановою від 07.04.2020 залишив постанову апеляційного господарського суду без змін та зазначив, що апеляційний суд дійшов правильного висновку про наявність підстав для зменшення розміру штрафу на 50%, а апеляційним судом було встановлено усі фактичні обставини справи, необхідні для прийняття відповідного рішення та надано їм належну правову оцінку.
52. Предметом розгляду у справі №910/9767/19, на яку посилається скаржник, було стягнення основного боргу, інфляційних втрат, 3% річних та пені, а позовні вимоги мотивовано неналежним виконанням відповідачем умов договору постачання природного газу у частині своєчасного розрахунку за поставлений природний газ. Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.09.2019, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 12.12.2019, позов задоволено частково. Судами враховано клопотання відповідача про зменшення заявленої до стягнення пені та використано право на зменшення розміру штрафних санкцій. Верховний Суд постановою від 12.05.20 залишив судові рішення судів попередніх інстанцій без змін та зазначив, що з огляду на всі фактичні обставини справи, приймаючи до уваги ступінь виконання зобов`язання відповідачем, майновий стан сторін, відсутність доказів понесення позивачем збитків в результаті дій відповідача з виконання умов договору та виходячи із загальних засад цивільного законодавства, а саме, справедливості, добросовісності, розумності, суд першої інстанції, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованих висновків про наявність підстав для реалізації права щодо зменшення розміру пені.
53. Предметом розгляду у справі №917/693/19, на яку посилається скаржник, було стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат за несвоєчасну оплату за переданий газ та невиконання зобов`язання у визначений договором постачання природного газу строк. Рішенням Господарського суду Полтавської області від 13.08.2019, яке залишено без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 26.11.2019, позовні вимоги задоволено частково. Зважаючи на ступінь виконання відповідачем своїх зобов`язань, відсутність доказів понесення позивачем збитків внаслідок порушення відповідачем зобов`язань, та зважаючи на правовий статус останнього, основним різновидом господарської діяльності якого є постачання теплової енергії, враховуючи також соціальну спрямованість його господарської діяльності, суди дійшли висновку про можливість зменшення розміру пені до 50% від заявленого позивачем на підставі ГК України та частини 3 ЦК України. Верховний Суд постановою від 29.04.2020 залишив судові рішення судів попередніх інстанцій без змін та погодився з судами про наявність підстав для зменшення пені на 50%.
54. Предметом розгляду у справі №916/2586/19, на яку посилається скаржник, було стягнення основного боргу, пені, 3% річних та інфляційних втрат, а позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем було порушено умови договору в частині несвоєчасної оплати за поставлений природний газ. Рішенням господарського суду Одеської області від 16.12.2019, залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 06.02.2020, позовні вимоги задоволено частково. Враховуючи клопотання відповідача про зменшення розміру пені, суди на підставі частини третьої статті 551 ЦК України та частини першої статті 233 ГК України зменшили її розмір. Верховний Суд постановою від 26.05.2020 залишив судові рішення судів попередніх інстанцій без змін та зазначив, що зменшуючи розмір пені, яка підлягає стягненню, суди взяли до уваги скрутний фінансовий стан відповідача, також судами враховано інтереси сторін, поведінку винної сторони та ступень виконання зобов`язання, а саме часткову оплату суми основного боргу, відсутність у матеріалах справи доказів спричинення збитків Компанії та компенсацію втрат від інфляції та стягнення річних.
55. При цьому, Суд звертає увагу, що у постановах Верховного Суду від 06.11.2018 у справі №913/89/18, від 04.12.2018 у справі №916/65/18, від 03.07.2019 у справі №917/791/18, від 22.10.2019 у справі № 904/5830/18, від 25.02.2020 у справі №903/322/19, від 07.04.2020 у справі №904/1936/19, від 12.05.2020 у справі №910/9767/19, від 29.04.2020 у справі № 917/693/19 та від 26.05.2020 у справі №916/2586/19 (на які узагальнено посилається Скаржник) Верховний Суд, зокрема відзначив, що, цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності як складових елементів принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.
56. У справі, що розглядається (№ 910/8802/25) суди попередніх інстанцій встановили, що обґрунтовуючи клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій, Відповідач, серед іншого, вказав, що згідно додатку № 1 до Договору було обмовлено поставку 19 позицій товару на загальну суму 4 072 255,20 грн. З вказаного об`єму товару частково (незначна частина) від кількості замовленого товару, всього з шести позицій з всього об`єму на загальну суму поставки 613 431,00 грн було поставлено на Позивачу пізніше строків, визначених у Договорі. Основну частину товару було поставлено відповідно до умов Договору та вчасно. На думку Відповідача, застосовані Позивачем штрафні санкції є непропорційними (неспіврозмірними) до: обсягу відхилення строку поставки; характеру поставки; відсутності порушення суті зобов`язання; відсутності шкоди Позивачу. Відповідач акцентував, що в даному випадку: товар відповідає заявленій якості, претензій Позивач не заявляв; всі позиції товару, визначені в заявці, були поставлені в повному обсязі; відхилення у строках незначної частини товару не є наслідком недбалості чи порушення зобов`язань постачальником; об`єктивні чинники виключають вину Відповідача (з 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 в Україні введено режим воєнного стану; відсутність керівника Товариства з 28.11.2024 по 09.12.2024, а фактично до 22.01.2024 через перебування директора на лікуванні та подальшу реабілітацію). Тому, застосування штрафних санкцій у заявленому обсязі є: юридично необґрунтованим; фактично непропорційним; економічно безпідставним; таким, що суперечить чинному законодавству України.
57. Вирішуючи заявлене Відповідачем клопотання судами попередніх інстанцій взято до уваги викладені Відповідачем мотиви для зменшення розміру пені та штрафу, у зв`язку з чим дійшли висновку про можливість у даному конкретному випадку зменшення розміру нарахованої Позивачем пені та штрафу на 50%.
58. Суд звертає увагу, що суди попередніх інстанцій дослідили доводи Відповідача (воєнний стан, відсутність керівника товариства, повне виконання зобов`язання з поставки, незначну частку простроченого товару від загального обсягу), оцінили їх у сукупності з інтересами Позивача та дійшли висновку про можливість зменшення пені та штрафу на 50 %. Наведене узгоджується, а не суперечить судовій практиці, на яку посилається Скаржник, оскільки жодна з наведених постанов не встановлює обов`язкового розміру чи відсоткового порогу зменшення неустойки, а, навпаки, підтверджує дискреційний характер такого рішення.
59. За таких обставин, посилання Скаржника про неврахування судами висновків Верховного Суду щодо застосування норм права не знайшов свого підтвердження, а тому підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, не отримала підтвердження під час касаційного перегляду справи.
60. Щодо посилання Скаржника на підпункт "г" пункту 2 частини 3 статті 287 ГПК України, Суд зазначає наступне.
61. Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).
62. Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 287 ГПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
63. У касаційній скарзі Скаржник наголошує на тому, що суд першої інстанції помилково відніс справу до категорії малозначних та здійснив розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження.
64. Так, за умовами частини п`ятої статті 12 ГПК України малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
65. Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга (частина сьома статті 12 ГПК України).
66. Відповідно до статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з січня 2025 року становить 3 028,00 грн.
67. У цій справі Позивач звернувся із позовною заявою, в якій просив стягнути з Відповідача 702 807,42 грн, яка визначена як ціна позову та станом на 01 січня 2025 року перевищує сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 028,00 * 100 = 302 800,00 грн).
68. Отже, зазначена справа не є малозначною з огляду на ціну позову.
69. Згідно з частиною першою статті 247 ГПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
70. При цьому відповідно до частини другої статті 247 ГПК України у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції господарського суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
71. Таким чином, віднесення тієї чи іншої справи до малозначних є дискреційним правом суду за умови дотримання вимог, передбачених статтею 247 ГПК України.
72. Слід зазначити, що справа № 910/8802/25 не належить до вичерпного переліку справ, які розглядаються виключно у порядку загального позовного провадження.
73. У контексті встановлення підстав для віднесення справи до малозначної Суд звертається до постанови Верховного Суду від 26.04.2021 у справі № 683/2317/18, де зазначено, що при визначенні незначної складності справи, що є підставою для визнання її малозначною, застосовуються такі критерії: наявність сталої судової практики зі спірного питання; характер і кількість фактів, які підлягають встановленню, тобто складність предмета доказування; ускладнення суб`єктного складу, можливість вступу до процесу інших учасників справи; кількість вимог, що розглядаються в межах однієї справи, можливість об`єднання, роз`єднання позовних вимог; пов`язаність з іншими справами, що перебувають на розгляді в судах; віддаленість із точки зору простору та часу між подіями і фактами, що розглядаються, та процесом судочинства; кількість і специфіка доказового матеріалу, в тому числі свідків, яких слід допитати; потреба в забезпеченні доказів; інші обставини: оновлення законодавства, міжнародні фактори.
74. Суд враховує, що у справі, що переглядається, беруть участь лише один позивач та один відповідач, ціна позову не перевищує п`ятисот прожиткових мінімумів для працездатних громадян.
75. Як зазначено вище, у пункті 2 частини третьої статті 287 ГПК України унормовано випадки, за яких судове рішення у справі з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, може бути предметом касаційного оскарження.
76. Разом з тим, Суд не знайшов підстав для скасування оскаржуваних судових рішень у зв`язку з помилковим віднесенням судом першої інстанції даної справи до категорії малозначних (підпункт "г" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України), а підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України не підтвердилась під час касаційного перегляду справи.
77. Інших підстав, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 287 ГПК України, Скаржник у касаційній скарзі не зазначив.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
78. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, а скаргу - без задоволення.
79. Відповідно до частини першої статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
80. Верховний Суд, переглянувши оскаржуване судове рішення в межах, наведених у касаційній скарзі доводів, вважає, що воно ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його зміни чи скасування немає.
Судові витрати
81. Понесені Скаржником у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції судові витрати покладаються на нього, оскільки касаційна скарга залишається без задоволення.
Керуючись статтями 300, 308, 312, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Суд
УХВАЛИВ:
1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Технорішення" залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 06.10.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 11.02.2026 у справі № 910/8802/25 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуюча Г. Вронська

Судді І. Кондратова

В. Студенець