Справа № 357/3610/26
Провадження № 2/357/4278/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
( ЗАОЧНЕ )

29 липня 2026 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого судді – Ярмола О. Я. ,
при секретарі – Боженко Т. В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Біла Церква, в залі суду № 5 в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АКСІЛІУМ-ФІНАНС»» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В :

В березні 2026 року ТОВ «ФК «АКСІЛІУМ-ФІНАНС»», в особі представника Альховської І.Б. звернулося до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просило суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «АКСІЛІУМ-ФІНАНС»» загальну суму заборгованості за кредитним договором № C-600-011397-20-980 в розмірі 31655,11 грн., та судові витрати по справі.
І. Стислий виклад позиції учасників справи.
В обґрунтування своїх позовних вимог ТОВ «ФК «АКСІЛІУМ-ФІНАНС»» зазначило, що між ОСОБА_1 та АТ «Ідея Банк» було укладено Кредитний договір № C-600-011397-20-980, відповідно до умов якого, Банк зобов`язувався надати Позичальнику кредит, а Позичальник зобов`язувався в порядку та на умовах, визначених Кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені графіком погашення кредиту. 16.12.2025 у правовідносинах за вказаною заборгованістю була здійснена заміна кредитора у зобов`язанні з АТ «Ідея Банк» на ТОВ «ФК «АКСІЛІУМ-ФІНАНС» на підставі договору факторингу. Боржника було повідомлено про заміну кредитора в зобов`язанні Досудовою вимогою щодо виконання договірних зобов`язань та повідомленням про заміну кредитора в зобов`язанні. Кредитор належним чином виконав свій обов`язок щодо надання Позичальнику кредиту. Позичальник своїх зобов`язань за Кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого станом на дату розрахунку заборгованості, доданого до позовної заяви, заборгованість за Кредитним договором складає 31655,11 грн., з яких заборгованість за основним боргом складає 10837,74 грн, заборгованість за відсотками 20817,37 грн, заборгованість за комісіями 0 грн., яку і просить позивач стягнути з відповідача на свою користь. 
15.04.2026 суд постановив ухвалу, якою прийняв позов до розгляду, відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Сторони у справі про судовий розгляд даного позову були повідомлені належним чином, 20.04.2026 відповідач особисто отримала повістку в судове засідання.
Відповідачем не подано відзив на позовну заяву протягом строку, встановленого суддею відповідно до ч. 1 ст. 278 ЦПК України, не заявлено жодних клопотань.
Представник позивача подав суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача.
На підставі ст.ст. 280-282 ЦПК України, суд постановив провести заочний розгляд даної справи.
В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалось.
Вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.
ІІ. Фактичні обставини справи.
Судом встановлено, що 17.12.2020 року між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладено угоду про відкриття Кредитної лінії, обслуговування кредитної картки та страхування № C-600-011397- 20-980.
Згідно умов угоди розмір кредитної лінії у дату укладання Угоди становить 10 000,00 грн та може бути змінений в межах максимального розміру за ініціативою Банку або Клієнта з дотриманням вимог ДКБОФО, процентна ставка за користування коштами - 24,00% річних та комісію за обслуговування основної картки згідно Тарифів. Максимальний розмір кредитної лінії становить 200 000,00 грн. Цей договір укладено у письмові формі та підписано рукописним підписом позичальника.
16.12.2025 між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «АКСІЛІУМ-ФІНАНС»» укладено Договір факторингу № 1.
Відповідно до Витягу з реєстру боржників № 1 (Лот № 3) від 16.12.2025 ТОВ «ФК «АКСІЛІУМ-ФІНАНС»» на виконання вище вказаного Договору факторингу прийняло право вимоги в тому числі і до ОСОБА_1 за кредитним договором № C-600-011397- 20-980 від 17.12.2020 року на суму 31655,11 грн.
За таких обставин до ТОВ «ФК «АКСІЛІУМ-ФІНАНС»» починаючи з 16.12.2025 відповідно до договору факторингу перейшло право вимоги за Договором № C-600-011397-20-980 від 17.12.2020, що укладений між AT «Ідея Банк» та ОСОБА_1 .
Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі № 334/3056/15 зроблено висновок про те, що у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме: надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.
Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 31 травня 2022 року у справі № 194/329/15-ц, загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, якими суд керувався при вирішенні позову. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц вказала на те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.
Верховний Суд у Постанові від 28 квітня 2022 року у справі № 521/10766/18 вказав на те, що згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторін. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам доказів не збирає.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина перша та друга статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
У ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) зазначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Таким чином, з наведених норм законодавства вбачається, що доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є, саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».
При цьому, у разі заміни первісного кредитора у зобов`язанні, останній повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, в тому числі і первинні документи, що підтверджують факт виконання свого обов`язку перед позичальником, тобто факт надання коштів у кредит.
Аналізуючи досліджені судом докази щодо розміру заборгованості відповідача перед позивачем, суд зазначає наступне.
Так, дослідженням наданих позивачем доказів, а саме: розрахунком заборгованості станом на 16.12.2025 та виписки за період з 17.12.2020 по 16.12.2025, встановлено, що вони не містять усіх необхідних відомостей, які б давали підстави дійти висновку про обґрунтованість заявленої до стягнення з відповідача суми заборгованості - 31655,11 грн. 
Зокрема, розрахунок містить лише підсумкові суми заборгованості за основним боргом та заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками. Однак, детального нарахування платежів, починаючи з 17.12.2020 року за кожен щомісячний платіж у межах строку кредитування, а також після закінчення строку кредитування з вказівкою на передбачений у договорі розмір процентів, розрахунок не відображає.
Крім того, позивачем не надано доказів на підтвердження перерахування на рахунок відповідача коштів за договором і у якому розмірі. Зокрема, із кредитного договору вбачається, що розмір кредитної лінії у дату укладання Угоди становить 10 000,00 грн та може бути змінений в межах максимального розміру за ініціативою Банку або Клієнта з дотриманням вимог ДКБОФО. Із виписки за період з 17.12.2020 по 16.12.2025 не вбачається зарахування вказаної суми 17.12.2020. Крім того у вказаній виписці у призначенні платежу значиться надання траншу згідно Додаткової угоди № C-600-011397-20-980 від 17.12.2020 до Кредитного договору № C-600-011397-20-980 від 17.12.2020, проте матеріали додані до позовної заяви не містять вказаної додаткової угоди. Також не зрозумілими є суми зазначені як надання траншу згідно додаткової угоди № C-600-011397-20-980 від 17.12.2020 до Кредитного договору № C-600-011397-20-980 від 17.12.2020.
За таких обставин, наданий розрахунок та виписка не можуть бути прийняті судом у якості належних та достовірних доказів.
Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, як встановлено частиною 2 статті 77 ЦПК України.
У разі заміни первісного кредитора у зобов`язанні, останній повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, в тому числі і первинні документи, що підтверджують факт виконання свого обов`язку перед позичальником, тобто факт надання коштів у кредит (ч.1 ст. 517 ЦК України).
Згідно із частиною 1 статті 77, статті 81 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Таким чином, доказуванням є процесуальна і розумова діяльність суб`єктів доказування, яка здійснюється в урегульованому цивільному процесуальному порядку і спрямована на з`ясування дійсних обставин справи, прав і обов`язків сторін, встановлення певних обставин шляхом ствердження юридичних фактів, зазначення доказів, а також подання, прийняття, збирання, витребування, дослідження і оцінки доказів; докази і доказування виступають процесуальними засобами пізнання в цивільному судочинстві.
Процес доказування (на достовірність знань про предмет) відбувається у межах передбачених процесуальних форм і структурно складається з декількох елементів або стадій, які взаємопов`язані й взаємообумовлені. Виділяються такі елементи: твердження про факти; визначення заінтересованих осіб щодо доказів; подання доказів; витребування доказів судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі; дослідження доказів; оцінка доказів.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує.
Пунктом 27 постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» передбачено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.
Отже, доказів у розумінні ст. ст. 76-80 ЦПК України про те, що заявлена до стягнення в розмірі 31655,11 грн. сума заборгованості є правомірно нарахованою обґрунтованою позивачем, до суду не надано.
Відповідно до ст.81 ЦПК України, правило якої передбачає обов`язок доказування і подання доказів, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За наведених вище обставин, суд зазначає, що позивачем всупереч ст. 81 ЦПК України не доведено позовних вимог. Суд позбавлений можливості самостійно здійснити розрахунок заборгованості, позаяк для цього відсутні всі необхідні відомості, про що зазначено вище. Крім цього, проведення такого розрахунку судом суперечило б принципу змагальності і диспозитивності.
Отже, позов до задоволення не підлягає у зв`язку з недоведеністю розміру позовних вимог.
Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України - понесені позивачем судові витрати до стягнення не підлягають.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 12, 76-81, 141, 247, 259, 263-265, 268, 274-279 ЦПК України, суд - 

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АКСІЛІУМ-ФІНАНС»» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного рішення.
Заочне рішення може бути скасоване Білоцерківським міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яку може бути подано до суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, воно може бути оскаржене в апеляційному порядку.
Повне найменування сторін:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АКСІЛІУМ-ФІНАНС»», ЄДРПОУ: 43231894, місцезнаходження: вул. Академіка Лазаренка Є., буд. 4, каб. 4, м. Львів, Львівська область, індекс 79026;
Відповідач: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса останнього відомого місця проживання: АДРЕСА_1 .
З урахуванням норми ч. 5 ст. 268 ЦПК України, повний текст рішення складено 29.07. 2026 року. 
Суддя | О. Я. Ярмола