ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2026 року | м. Львів | Справа № 260/614/26 пров. № А/857/36292/26

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії :
судді-доповідача Калмикової Ю.О.,
суддів Затолочного В.С., Судової-Хомюк Н.М.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 25 травня 2026 року у справі №260/614/26 (головуючий І інстанції Т.В. Скраль) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (далі – ГУ ПФУ в Закарпатській області, відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі – ГУ ПФУ у Львівській області, відповідач-2), в якому просив суд:
1) визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, яка полягає у непередачі отриманих документів позивача до експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування; 
2) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області передати отримані документи позивача до експертної команди, уповноваженої визначати форму та порядок проведення оцінювання повсякденного функціонування. 
Заявлені позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що позивач є громадянином України та особою з інвалідністю, пов`язаною з проходженням військової служби та захистом Батьківщини. У зв`язку з перебуванням за кордоном (Республіка Польща) на лікуванні та реабілітації після поранення, Позивач подав медичні формуляри та супровідні документи через уповноважений орган іноземної держави – Zaklad Ubezpieczen Spolecznych (ZUS). Зазначені документи були отримані Пенсійним фондом України. Водночас Відповідач, не заперечуючи факту отримання документів, не забезпечив їх передачу до експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, чим фактично заблокував реалізацію права Позивача на проходження оцінювання. Пенсійний фонд України не є органом, уповноваженим вирішувати питання по суті оцінювання, не наділений дискреційними повноваженнями щодо визначення форми оцінювання чи оцінки медичних документів, а тому зобов`язаний забезпечити рух отриманих матеріалів до компетентного органу. Непередача отриманих документів позивача до експертної команди є протиправною бездіяльністю відповідача, що полягає у невиконанні передбаченого законом адміністративного обов`язку.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 25 травня 2026 року адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо повернення без розгляду заяви – формуляр ОСОБА_1 для поновлення виплати раніше призначеної пенсії PL-UA13 від 24 липня 2025 року з медичними документами.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву – формуляр ОСОБА_1 для поновлення виплати раніше призначеної пенсії PL-UA13 від 24 липня 2025 року з прийняттям обґрунтованого (мотивованого) рішення за результатами розгляду заяви позивача про задоволення або про відмову у задоволенні заяви.
В решті позовних вимог – відмовлено.
Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області не погодилося з рішенням суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу, в якій, просили скасувати рішення суду, прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову через порушення норм матеріального та процесуального права.
Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, апелянт зазначає, що пенсійним законодавством визначено умови та порядок призначення пенсій органом Пенсійного фонду України, а от інших дій щодо надання особі статусу інваліда чи передачі його лікарських документів до експертних команд, які здійснюють повсякденне оцінювання Законом № 1058 не передбачено.
Також зазначає, що відповідно до пункту 4 статті 2 Угоди між Україною та Республікою Польща про соціальне забезпечення дія Угоди не застосовується до спеціальних схем пенсійного забезпечення військовослужбовців та інших осіб, пенсійне забезпечення яких здійснюється на умовах, відмінних від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.
Вважає, що дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області є правомірними та такими, що ґрунтуються на Конституції, законах України.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Відповідно до частини першої статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.
Частиною 1 ст. 308 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції правильно встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 24 липня 2025 року ОСОБА_1 , через Відділ з питань виконання Міжнародних Угод в м. Ряшів, звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою – формуляром для поновлення виплати раніше призначеної пенсії PL-UA13, (а.с. 10).
10 березня 2026 року Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повернуло без розгляду заяву – формуляр PL-UA13 з медичними документами, оскільки відповідно до пункту 4 статті 2 Угоди між Україною та Республікою Польща про соціальне забезпечення, дія Угоди не застосовується до пенсійного забезпечення відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”.
Не погодившись з таким рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів ті обставини, на яких ґрунтуються його заперечення.
Апеляційний суд надає правову оцінку спірним правовідносинам та враховує наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Як передбачено пунктом 13 Порядку проведення оцінювання повсякденного функціонування особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 листопада 2024 року № 1338 у разі легального перебування громадян України за кордоном на території держав, з якими укладено відповідні міждержавні договори (угоди), медична інформація передається у вигляді медичних формулярів, форма яких затверджується такими договорами (угодами).
Рішення про встановлення інвалідності може прийматися під час заочного розгляду справи за результатами медичного обстеження в країні перебування відповідно до міждержавних договорів (угод).
На період воєнного стану та протягом трьох місяців з дня його припинення або скасування в разі легального перебування громадян України за кордоном на території інших держав до розгляду експертними командами можуть прийматися відповідні медичні документи, видані в країні перебування (крім медичних документів, виданих у Російській Федерації або Республіці Білорусь), в яких зазначено діагноз з використанням Міжнародної класифікації хвороб десятого перегляду (МКХ-10), ступінь функціональних порушень, дані лабораторних та функціональних обстежень (виписки стаціонарного хворого, консультації, обстеження тощо) та їх засвідчені відповідно до вимог законодавства України переклади на українську мову.
Медичні документи, їх переклади можуть бути надіслані поштою або надані лікуючому лікарю за допомогою технічних засобів електронних комунікацій (електронна пошта, мобільні застосунки, соціальні мережі тощо). На підставі наданих документів лікуючий лікар приймає рішення щодо необхідності направлення на проведення оцінювання.
Рішення про встановлення інвалідності може прийматися під час заочного розгляду справи або з використанням методів і засобів телемедицини (телевідеоконсультування) на підставі поданих документів відповідно до абзацу третього цього пункту.
Лікуючий лікар відповідає за повноту, достовірність та обґрунтованість направлення на проведення оцінювання відповідно до законодавства.
Так, 18 травня 2012 року між Україною та Республікою Польща укладено Угоду про соціальне забезпечення, яку ратифіковано Законом № 458-VII від 05 вересня 2013 року та яка набрала чинності з 01 січня 2014 року.
Відповідно до статті 20 Угоди компетентні органи з метою реалізації цієї Угоди:
1) погоджують в Адміністративному договорі щодо застосування Угоди механізм реалізації цієї Угоди,
2) визначають установи зв`язку та компетентні установи з метою спрощення та прискорення виконання положень цієї Угоди,
3) здійснюють обмін інформацією щодо змін у законодавстві, які можуть впливати на виконання положень цієї Угоди.
Крім того, Компетентний орган України та Компетентний орган Республіки Польща уклали Адміністративний договір щодо застосування Угоди між Україною та Республікою Польща про соціальне забезпечення, який набрав чинності з 01 січня 2014 року.
Відповідно до пункту 1 статті 2 Адміністративного договору установами зв`язку, про які йдеться у пункті 2 статті 20 Угоди, є: 
(1) в Україні: 
1) Міністерство соціальної політики України - з питань застосування положень Частини II Угоди;
2) Виконавча дирекція Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності - з питань призначення та виплати допомоги у випадку хвороби (тимчасової непрацездатності), вагітності та пологів (материнства);
3) Виконавча дирекція Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України - з питань призначення та виплати допомоги в рамках загальнообов`язкового державного соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання;
4) Виконавча дирекція Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття (Державний центр зайнятості) - з питань призначення та виплати допомоги у випадку безробіття;
5) Пенсійний фонд України - з питань призначення та виплати пенсій, а також виплати допомоги на поховання;
6) Відділ медико-соціальної експертизи Міністерства охорони здоров`я України - з питань оцінки ступеня та причин інвалідності, а також стійкої втрати працездатності.
Як встановлено судом, що 24 липня 2025 року ОСОБА_1 , через Відділ з питань виконання Міжнародних Угод в м. Ряшів, звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою – формуляром для поновлення виплати раніше призначеної пенсії PL-UA13 (а.с. 10).
10 березня 2026 року Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повернуло без розгляду заяву – формуляр PL-UA13 з медичними документами, оскільки відповідно до пункту 4 статті 2 Угоди між Україною та Республікою Польща про соціальне забезпечення, дія Угоди не застосовується до пенсійного забезпечення відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”.
Судом першої інстанції витребувано від Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області докази отримання заяви – формуляра ОСОБА_1 для поновлення виплати раніше призначеної пенсії PL-UA13 від 24 липня 2025 року та відомості щодо розгляду вказаної заяви – формуляра.
22 травня 2026 року Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області надало до суду витребувані докази.
Як правильно зазначив суд, суб`єкт владних повноважень, отримавши заяву особи та додані до неї документи, зобов`язаний діяти відповідно до принципів належного урядування, правової визначеності та обґрунтованості рішень, а саме надати оцінку поданим документам і прийняти за результатами їх розгляду відповідне мотивоване рішення в межах наданих законом повноважень.
Повернення заяви без розгляду фактично свідчить про ухилення відповідача від виконання покладених на нього функцій та позбавляє позивача можливості реалізувати право на належний адміністративний розгляд його звернення.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач-2, отримавши заяву-формуляр PL-UA13 та медичні документи, не здійснив їх належного опрацювання, не встановив наявність чи відсутність підстав для подальшого направлення документів до компетентних органів, не прийняв рішення по суті порушеного питання та не навів мотивів неможливості здійснення відповідних дій у межах міжнародної взаємодії, передбаченої Угодою між Україною та Республікою Польща про соціальне забезпечення.
При цьому, сам по собі висновок відповідача-2 про незастосування окремих положень Угоди до пенсій, призначених відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”, не звільняв його від обов`язку розглянути подані документи та прийняти належне адміністративне мотивоване рішення за результатами такого розгляду про задоволення заяви або відмову у задоволенні такої.
Відтак, належним способом реалізації владних управлінських функцій у спірних правовідносинах має бути прийняття обґрунтованого (мотивованого) рішення за результатами розгляду заяви позивача про задоволення або про відмову, а не повернення заяви та документів без розгляду.
Судом також враховано, що спірні публічно-правові (адміністративно-правові) відносини адміністративної справи № 260/614/26 - це відносини адміністративної процедури регулюються Законом України “Про адміністративну процедуру” й згідно приписів статей 8, 55, 125 Конституції, статей 2, 4, 19 Кодексу адміністративного судочинства України оцінюються винятково адміністративними судами.
Як передбачено п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про адміністративну процедуру» 17 лютого 2022 року № 2073-IX (далі – Закон № 2073-IX), принципи адміністративної процедури є добросовісність і розсудливість.
Згідно з вимогами статті 10 Закону № 2073-IX, адміністративний орган зобов`язаний діяти добросовісно для досягнення мети, визначеної законом. 
Відповідно до ч. 1 ст. 45 Закону № 2073-IX, не підлягає розгляду: 1) анонімна заява (заява, із змісту якої неможливо встановити особу заявника); 2) повторна заява (заява, подана до того самого адміністративного органу тим самим заявником з того самого питання), за умови що попередня заява була вирішена по суті, крім випадку зміни істотних для вирішення справи обставин (умов); 3) заява, в якій порушено питання, яке станом на день подання заяви до адміністративного органу розглядається судом або щодо якого ухвалено судове рішення про відмову в задоволенні вимог заявника, крім випадків зміни істотних для вирішення справи обставин (умов); 4) заява, що стосується суспільних відносин, на які не поширюється дія цього Закону; 5) заява, в якій не викладено зміст вимоги заявника, вжито ненормативну лексику та/або образливі висловлювання; 6) заява, що містить заклики, спрямовані на ліквідацію незалежності України, зміну конституційного ладу насильницьким шляхом, порушення суверенітету і територіальної цілісності держави, підрив її безпеки, незаконне захоплення державної влади, пропаганду війни, насильства, на розпалювання міжетнічної, расової, релігійної ворожнечі, посягання на права і свободи людини, здоров`я населення. 
Формулюванням ч. 2 ст. 45 Закону № 2073-IX визначено, що рішення про відмову у прийняті заяви до розгляду приймає посадова особа, яка розглядає справу, законодавець повторно акцентує увагу на тому, що заява підлягає обов`язковій реєстрації в адміністративному органі, незважаючи на всі її недоліки. Про прийняте рішення особа повинна бути повідомлена негайно, тобто у найкоротший після його прийняття строк. Повідомлення має здійснюватися з дотриманням вимог ст. 32 Закону № 2073-IX. 
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що належним способом захисту порушеного права позивача є визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо повернення без розгляду заяви-формуляру ОСОБА_1 для поновлення виплати раніше призначеної пенсії PL-UA13 від 24 липня 2025 року з медичними документами та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву-формуляр ОСОБА_1 для поновлення виплати раніше призначеної пенсії PL-UA13 від 24 липня 2025 року із врахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Суд апеляційної інстанції враховує, що згідно із п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Інші доводи апеляційної скарги зроблених висновків не спростовують, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними і трактуванні їх на власний розсуд.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, ухваливши судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Судом першої інстанції повно з`ясовано обставини справи, що мають значення для справи та правильно застосовано норми матеріального та процесуального права.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного рішення суд першої інстанцій правильно встановив обставини справи, не допустив неправильного застосуванням норм матеріального права чи порушень норм процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.
Керуючись ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області - залишити без задоволення.
Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 25 травня 2026 року у справі № 260/614/26 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Суддя-доповідач | | Ю. О. Калмикова
судді | | В. С. Затолочний
| | Н. М. Судова-Хомюк