ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"08" липня 2026 р. Справа№ 911/3751/21
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Доманської М.Л.
суддів: Остапенка О.М. 
Пантелієнка В.О. 

за участю секретаря судового засідання Абраменко М.К.
та представників учасників провадження у даній справі відповідно до протоколу судового засідання від 08.07.2026,
розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ЄФКР" (попередня назва - Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова установа "Європейська факторингова компанія розвитку")
на ухвалу Господарського суду Київської області від 11.03.2026
у справі №911/3751/21 (суддя Лопатін А.В.)
за заявою Фізичної особи-підприємця Чебакової Світлани Василівни
про неплатоспроможність

ВСТАНОВИВ:
Ухвалою Господарського суду Київської області від 11.03.2026 у справі №911/3751/21 заяву Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" від 22.01.2026 №22/01-2 про відмову від визнаних грошових вимог задоволено частково; прийнято відмову Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" від конкурсних грошових вимог до Чебакової Світлани Василівни у справі №911/3751/21 в розмірі 779401, 55 грн, з яких: 4962,00 грн - витрати, які відшкодовуються до задоволення вимог кредиторів; 774439,55 грн - вимоги другої черги, - визнаних ухвалою господарського суду міста Києва від 21.12.2022 у справі №911/3751/21; в іншій частині заяву Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" від 22.01.2026 №22/01-2 про відмову від визнаних грошових вимог залишено без задоволення; заяву керуючого реалізацією майна боржника - арбітражного керуючого Голубенко О.В. від 12.11.2025 про припинення повноважень залишено без розгляду; клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова установа "Європейська факторингова компанія розвитку" від 06.05.2025 №346 про закриття провадження з підстав, викладених у клопотанні, залишено без задоволення; клопотання керуючого реалізацією майна боржника від 13.03.2025 № 02-22/392 про закриття провадження у справі, клопотання представника боржника від 02.03.2026 про закриття провадження у справі № 911/3751/21 задоволено; закрито провадження у справі № 911/3751/21 про неплатоспроможність Чебакової Світлани Василівни ; припинено повноваження керуючого реалізацією майна у справі №911/3751/21 - арбітражного керуючого Голубенко Олени Василівни; припинено дію мораторію на задоволення вимог кредиторів, введеного ухвалою господарського суду м. Києва від 14.09.2022 у справі №911/3751/21; затверджено звіти арбітражного керуючого Голубенко Олени Василівни про нарахування та виплату грошової винагороди, компенсацію понесених витрат за період виконання повноважень керуючого реалізацією майна боржника у справі № 911/3751/21 з 22.05.2024 по 28.02.2025 у розмірі 84686,00 грн винагороди та 1458,50 грн понесених витрат; клопотання керуючого реалізацією майна боржника від 10.06.2025 №02-22/427 про залишення без розгляду клопотання про стягнення грошової винагороди в частині її стягнення з АТ "Державний експортно-імпортний банк України" задоволено; клопотання керуючого реалізацією майна боржника від 04.03.2025 №02-22/384 про стягнення грошової винагороди в частині стягнення винагороди та витрат з АТ "Державний експортно-імпортний банк України" залишено без розгляду; клопотання керуючого реалізацією майна боржника від 04.03.2025 №02-22/384 про стягнення грошової винагороди в інших частинах задоволено; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова установа "Європейська факторингова компанія розвитку" на користь арбітражного керуючого Голубенко Олени Василівни грошову винагороду керуючої реалізацією майна боржника у справі №911/3751/21 за період з 22.05.2024 по 28.02.2025 у розмірі 23712,00 грн та 408,00 грн витрат; стягнуто з Головного управління ДПС у м. Києві на користь арбітражного керуючого Голубенко Олени Василівни грошову винагороду керуючої реалізацією майна боржника у справі №911/3751/21 за період з 22.05.2024 по 28.02.2025 у розмірі 1693,00 грн та 29,00 грн витрат; стягнуто з Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" на користь арбітражного керуючого Голубенко Олени Василівни грошову винагороду керуючої реалізацією майна боржника у справі №911/3751/21 за період з 22.05.2024 по 28.02.2025 у розмірі 34721,00 грн та 597,00 грн витрат; стягнуто з Акціонерного товариства "Сенс Банк" на користь арбітражного керуючого Голубенко Олени Василівни грошову винагороду керуючої реалізацією майна боржника у справі № 911/3751/21 за період з 22.05.2024 по 28.02.2025 у розмірі 5081,00 грн та 87,00 грн витрат.
Не погоджуючись із вищезазначеною ухвалою, Товариство з обмеженою відповідальністю "ЄФКР" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить поновити Товариству з обмеженою відповідальністю "ЄФКР" пропущений процесуальний строк на подання даної апеляційної скарги; скасувати ухвалу Господарського суду Київської області від 11.03.2026 у справі №911/3751/21 повністю та ухвалити нове рішення, яким закрити провадження у справі №911/3751/21 про неплатоспроможність Чебакової С.В. на підставі частини сьомої статті 123 Кодексу України з процедур банкрутства.
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.05.2026 апеляційну скаргу передано колегії суддів у складі: головуючий суддя - Доманська М.Л., судді: Козир Т.П., Пантелієнко В.О.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.05.2025 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №911/3751/21 за заявою Фізичної особи-підприємця Чебакової Світлани Василівни про неплатоспроможність; відкладено розгляд питання про поновлення строку чи відмови у поновленні строку на апеляційне оскарження; відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду апеляційної скарги або залишення без руху апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ЄФКР" на ухвалу Господарського суду Київської області від 11.03.2026 у справі №911/3751/21 до надходження матеріалів справи № 911/3751/21 до Північного апеляційного господарського суду.
13.05.2025 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №911/3751/21 у 12-ти томах.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.05.2026 клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "ЄФКР" про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Київської області від 11.03.2026 у справі №911/3751/21 задоволено; поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю "ЄФКР" строк на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Київської області від 11.03.2026 у справі №911/3751/21; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ЄФКР" на ухвалу Господарського суду Київської області від 11.03.2026 у справі №911/3751/21; розгляд апеляційної скарги призначено на 08.07.2026 о 10 год. 00 хв., який відбудеться в приміщенні Північного апеляційного господарського суду за адресою: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 1-А, (1 поверх, зал судових засідань № 1); запропоновано учасникам справи у відповідності до статті 263 Господарського процесуального кодексу України надати відзиви на апеляційну скаргу із доказами надсилання (надання) копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи протягом десяти днів, з дня отримання даної ухвали, але не пізніше 17.06.2025; встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв, клопотань, пояснень в письмовій формі із доказами надсилання (надання) копій цих документів іншим учасникам справи протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали, але не пізніше 24.06.2025.
29.06.2026 до канцелярії суду від ФОП Чебакової Світлани Василівни надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому заявник просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін, з огляду на наступне. Твердження апелянта про отримання Чебаковою С.В. доходу в розмірі близько 50 000 грн щомісячно не відповідає фактичним обставинам справи та не підтверджується належними доказами. Відповідно до довідки про встановлення посадового окладу, станом на 01.01.2026 Чебаковій С. В. встановлено 14 тарифний розряд, згідно до кваліфікаційної категорії «вища категорія», відповідно, 8 397,00 гривень. Посадовий оклад становить 11755,80 грн, враховуючи підвищення посадового окладу (40%). Апелянт фактично ототожнює будь-які надходження коштів на банківський рахунок із заробітною платою або регулярним доходом, що є юридично не вірним. Банківська виписка лише відображає рух коштів по рахунку та не свідчить про правову природу таких надходжень. При цьому заробітна плата боржниці є істотно меншою за розмір, наведений апелянтом, а тому висновок про нібито стабільний щомісячний дохід у розмірі 50 000 грн грунтується виключно на припущеннях та довільному тлумаченні банківських операцій. Крім того, для застосування ч. 7 ст. 123 КУЗПБ кредитор повинен довести саме приховування доходу, а не просто наявність руху коштів по рахунку. Сам факт надходження грошей на рахунок не доводить наявності прихованого доходу боржника. Також матеріалами справи підтверджується, що боржниця належним чином співпрацювала з арбітражним керуючим та судом, надавала необхідні документи та пояснення, не вчиняла дій, спрямованих на приховування майна чи активів, та не перешкоджала здійсненню процедур, передбачених Кодексом України з процедур банкрутства. Твердження апелянта про те, що погашення заборгованості перед АТ КБ «ПриватБанк» свідчить «про недобросовісність боржниці, не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки боржниця протягом тривалого часу вживала заходів для врегулювання заборгованості перед усіма кредиторами та неодноразово зверталася до них із пропозиціями щодо погашення боргів, реструктуризації та мирного врегулювання спорів. Однак кредитори, у тому числі апелянт, не виявили готовності до конструктивного врегулювання заборгованості, не пропонували реальних механізмів погашення боргу та фактично лише збільшували розмір заявлених вимог шляхом нарахування процентів, штрафних санкцій та інших платежів. Отже, дії боржниці були спрямовані не на порушення прав інших кредиторів, а на добросовісне виконання своїх зобов`язань та зменшення кредитного навантаження. Апелянтом не доведено наявності будь-яких збитків, завданих кредиторам внаслідок таких дій, а також не надано жодного судового рішення про визнання відповідних правочинів недійсними. Посилання апелянта на невиконання арбітражним керуючим своїх обов`язків не підтверджені належними доказами. Протягом розгляду справи арбітражними керуючими здійснювалися передбачені Кодексом України з процедур банкрутства заходи, зокрема, проводився аналіз майнового стану боржниця, перевірка її декларацій, направлялися відповідні запити до державних органів та установ, скликалися збори кредиторів, формувався реєстр вимог кредиторів, подавалися звіти та процесуальні документи до суду. Сам факт відсутності у боржниці майна або активів, достатніх для задоволення вимог кредиторів, не може свідчити про неналежне виконання арбітражним керуючим своїх повноважень. Закон не покладає на арбітражного керуючого обов`язок забезпечити обов`язкове виявлення майна або гарантоване погашення вимог кредиторів, якщо такого майна фактично не існує або його місцезнаходження об`єктивно неможливо встановити.
03.07.2026 через систему "Електронний суд" до Північного апеляційного господарського суду від Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" надійшла заява про проведення судового засідання у справі в режимі відеоконференції, в якій заявник просить допустити його представника Ільїнову Інну Володимирівну ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) до участі у судовому засіданні у справі №911/3751/21, призначеному на 08.07.2026 о 10:00, в режимі відоконференцзв`язку за допомогою власних технічних засобів.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.07.2026 заяву Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" про проведення судового засідання у справі в режимі відеоконференції задоволено; розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ЄФКР" (попередня назва - Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова установа "Європейська факторингова компанія розвитку") на ухвалу Господарського суду Київської області від 11.03.2026 у справі №911/3751/21, призначено на 08.07.2026 о 10 год. 00 хв., буде проводитись в режимі відеоконференції в приміщенні Північного апеляційного господарського суду (зал судового засідання №1); представник Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" Ільїнова Інна Володимирівна ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) братиме участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.
У зв`язку з перебуванням судді Козир Т.П. 08.07.2026 у відрядженні, згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 07.07.2026, сформовано новий склад колегії суддів для здійснення розгляду апеляційної скарги у справі №911/3751/21 у наступному складі: головуючий суддя - Доманська М.Л., судді: Пантелієнко В.О., Остапенко О.М.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.07.2026 прийнято апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЄФКР" на ухвалу Господарського суду Київської області від 11.03.2026 у справі №911/3751/21 до свого провадження у новому складі суду.
08.07.2026 у судове засідання з`явились представник скаржника, ФОП Чебакова Світлана Василівна та її представник, а також представник Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" в режимі відеоконференції.
Представник скаржника просив суд апеляційної інстанції задовольнити апеляційну скаргу. Скасувати ухвалу Господарського суду Київської області від 11.03.2026 у справі №911/3751/21 та прийняти нове судове рішення, яким закрити провадження у справі №911/3751/21 про неплатоспроможність Чебакової С.В. на підставі частини сьомої статті 123 Кодексу України з процедур банкрутства.
ФОП Чебакова Світлана Василівна та її представик просили суд апеляційної інстанції відмовити у задоволенні апеляційної скарги, оскаржувану ухвалу - залишити без змін.
Представник Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" поклався на розсуд суду.
Згідно із ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Апеляційна скарга мотивована порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Апелянт зазначає, що судом безпідставно задоволено заяву Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" про відмову від визнаних грошових вимог, оскільки отримання грошових коштів банком відбулось поза процедурою банкрутства, не враховано недобросовісну поведінку Боржника, надання нею неправдивих відомостей та інформації про майновий стан, наявне майно та доходи. Скаржник зазначає, що середній розмір надходжень боржниці надає можливість сплачувати борги кредиторам, крім того, Чебакова Світлана Василівна крім заробітної плати в Ліцеї 88 Печерського району отримує інші доходи, зокрема від надання послуг (репетиторство, фінансове посередництво, тощо), але відомості про такі доходи не заявлені арбітражним керуючим у справі. Апелянт зазначає, що арбітражним керуючим не відображено доходи боржника у розмірі 33 768,32 грн, отримані в рамках виконавчого провадження та відповідно не здійснено їх розподіл між кредиторами у справі. На думку апелянта, арбітражний керуючий (керуюча реалізацією) Голубенко О.В., всупереч положень КУзПБ, не здійснювала належних дій щодо виявлення майна (активів боржника) для оплати грошової винагороди арбітражного керуючого, не здійснювала контроль за фактично наявними у Боржника грошовими коштами, також сприяла Чебаковій С.В. в тому, що наявні грошові кошти спрямовані на рахунок конкретного кредитора, чим було завдано шкоди іншим кредиторам.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази у справі, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЄФКР" (попередня назва - Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова установа "Європейська факторингова компанія розвитку") слід залишити без задоволення. Ухвалу Господарського суду Київської області від 11.03.2026 у справі №911/3751/21 - залишити без змін, з огляду на наступне.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.09.2022 у справі № 911/3751/21 відкрито провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи-підприємця Чебакової Світлани Василівни; введено процедуру реструктуризації боргів боржника; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів; оприлюднено повідомлення про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи-підприємця Чебакової Світлани Василівни у визначений законом спосіб; призначено керуючим реструктуризацією фізичної особи-підприємця Чебакової Світлани Василівни арбітражного керуючого Дубовика Сергія Миколайовича.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.12.2022 визнано кредиторами у справі № 911/3751/21 по відношенню до фізичної особи-підприємця Чебакової Світлани Василівни: Головне управління ДПС у м. Києві на суму 42 750,74 грн, з яких: 4 962,00 грн - витрати, які відшкодовуються до задоволення вимог кредиторів; 37 788,74 грн - вимоги другої черги; Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» на суму 779 401,55 грн, з яких: 4 962,00 грн - витрати, які відшкодовуються до задоволення вимог кредиторів; 774 439,55 грн - вимоги другої черги; Акціонерне товариство «Альфа-Банк» на суму 126 230,06 грн, з яких: 4 962,00 грн - витрати, які відшкодовуються до задоволення вимог кредиторів; 121 268,06 грн - вимоги другої черги; Акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України» на суму 412 082,34 грн, з яких: 4 962,00 грн - витрати, які відшкодовуються до задоволення вимог кредиторів; 407 120,34 грн - вимоги другої черги; включено до реєстру вимог кредиторів вимогу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на суму 338 277,83 грн - вимоги, які забезпечені заставою майна боржника; включено до реєстру вимог кредиторів вимогу Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» на суму 98 200,00 грн - вимоги, які забезпечені заставою майна боржника.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.12.2022 визнано кредитором у справі № 911/3751/21 по відношенню до боржника: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» на суму 519 237,55 грн - вимоги другої черги та 4 962,00 грн - витрати, які відшкодовуються до задоволення вимог кредиторів.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.05.2023 у справі № 911/3751/21, зокрема, у задоволенні скарги керуючого реструктуризацією на дії приватного виконавця Татарченка Владислава Геннадійовича відмовлено.
Постановою Північного апеляційного господарського суду від 20.09.2023 у справі № 911/3751/21 апеляційну скаргу арбітражного керуючого Дубовика Сергія Миколайовича задоволено; скасовано ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.05.2023 у справі № 911/3751/21 в частині відмови у задоволенні скарги керуючого реструктуризації на дії приватного виконавця Татарченка Владислава Геннадійовича в частині стягнення грошових коштів в період дії мораторію у справі про неплатоспроможність фізичної особи-підприємця Чебакової Світлани Василівни; зобов`язано приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Татарченка Владислава Геннадійовича (ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) в межах виконавчого провадження № 66588655, відкритого 20.08.2021, стягувачем за яким є Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова установа "Європейська факторингова компанія розвитку" повернути на рахунок Чебакової Світлани Василівни ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) грошові кошти стягнуті з фізичної особи Чебакової Світлани Василівни у розмірі 33 768,32 грн.
Постановою Верховного Суду від 05.12.2023 у справі № 911/3751/21 касаційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Татарченка Владислава Геннадійовича залишено без задоволення. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 20.09.2023 у справі № 911/3751/21 залишено без змін.
Постановою Господарського суду міста Києва від 22.05.2024 у справі № 911/3751/21
припинено процедуру реструктуризації боргів фізичної особи-підприємця Чебакової Світлани Василівни. Припинити повноваження керуючого реструктуризацією боргів фізичної особи-підприємця Чебакової Світлани Василівни арбітражного керуючого Дубовика Сергія Миколайовича. Визнано банкрутом фізичну особу-підприємця Чебакову Світлану Василівну. Введено процедуру погашення боргів фізичної особи-підприємця Чебакової Світлани Василівни. Призначити керуючим реалізацією майна боржника фізичної особи-підприємця Чебакової Світлани Василівни арбітражного керуючого Голубенко Олену Василівну. Встановлено строк до 22.07.2024 (включно) керуючому реалізацією майна банкрута для проведення інвентаризації майна боржника та визначення його вартості у відповідності до положень Кодексу України з процедур банкрутства.Зобов`язано керуючого реалізацією: 1) здійснити процедуру погашення боргів боржника в порядку, встановленому Кодексом України з процедур банкрутства; 2) надати суду документально підтверджений звіт про виконану роботу з інформацією про фінансове становище і майно боржника при проведенні процедури погашення боргів боржника станом на день подання звіту.
До суду звернулось Акціонерне товариствао Комерційний банк "ПриватБанк" з клопотанням від 22.01.2026 № 22/01-2 про відмову від визнаних грошових вимог.
В обґрунтування поданого клопотання заявник зазначив, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.12.2022 у справі № 911/3751/21 було визнано конкурсні грошові вимоги АТ КБ "ПриватБанк" у загальному розмірі 779 401,55 грн., з яких: 4 962,00 грн. - витрати, що підлягають відшкодуванню до задоволення вимог кредиторів, та 774 439,55 грн. - вимоги другої черги. Разом з тим, 07.03.2023 у рахунок погашення кредитного зобов`язання № 53021cred Чебакової С.В. банком було отримано грошові кошти у сумі 107 725,00 грн., які 09.03.2023 конвертовано у долари США за офіційним курсом Національного банку України (36,5686) у зв`язку з валютним характером зобов`язання. Таким чином, як вказував заявник, за результатами проведених розрахунків та відповідно до внутрішніх процедур бухгалтерського обліку заборгованість за кредитною угодою від 01.03.2007 № 53021cred банком не обліковується, у зв`язку з чим він звернувся до суду з клопотанням про відмову від визнаних грошових вимог.
Оскаржуваною ухвалою Господарського суду Київської області від 11.03.2026 у справі №911/3751/21, крім іншого, заяву Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" від 22.01.2026 №22/01-2 про відмову від визнаних грошових вимог задоволено частково; прийнято відмову Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" від конкурсних грошових вимог до Чебакової Світлани Василівни у справі №911/3751/21 в розмірі 779401, 55 грн, з яких: 4962,00 грн - витрати, які відшкодовуються до задоволення вимог кредиторів; 774439,55 грн - вимоги другої черги, - визнаних ухвалою господарського суду міста Києва від 21.12.2022 у справі №911/3751/21; в іншій частині заяву Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" від 22.01.2026 №22/01-2 про відмову від визнаних грошових вимог залишено без задоволення.
Судова колегія погоджується з вищевказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до частини першої ст. 2 Кодексу України з процедур банкрутства провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.
Застосування положень Господарського процесуального кодексу України та інших законодавчих актів України здійснюється з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Згідно із частиною шостою статті 12 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство (неплатоспроможність) у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Кодексом України з процедур банкрутства.
Статтею 42 ГПК України передбачено, що учасники справи мають право, зокрема, подавати заяви та клопотання, користуватися іншими визначеними законом процесуальними правами.
Згідно з п. 1 частини другої ст. 46 ГПК України позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.
Частинами першою, другою ст. 191 ГПК України передбачено, що позивач може відмовитись від позову на будь якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У зв`язку з відмовою позивача від позову або визнання позову відповідачем, суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення та постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.
Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду від 19.04.2023 у справі № 5002-17/1718-2011 кредитори боржника на будь-якій стадії провадження у справі про банкрутство можуть відмовитися від своїх вимог до боржника, заявлених у порядку статті 45 КУзПБ, припинивши свою участь у процедурі банкрутства, як учасники провадження (сторони у справі).
Як вірно встановлено судом першої інстанції, АТ КБ "ПриватБанк" у поданій заяві підтвердило обізнаність із правовими наслідками відмови від грошових вимог. Заява подана з дотриманням вимог чинного законодавства та не порушує прав і законних інтересів інших осіб. 
Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про прийняття відмови Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" від грошових вимог до боржника - Чебакової Світлани Василівни у справі № 911/3751/21 у загальному розмірі 779 401,55 грн., з яких: 4 962,00 грн. - витрати, що підлягають відшкодуванню до задоволення вимог кредиторів, та 774 439,55 грн. - вимоги другої черги.
Доводи апеляційної скарги про безпідставність прийняття судом першої інстанції відмови АТ КБ «ПриватБанк» від визнаних грошових вимог колегія суддів відхиляє, як необґрунтовані, оскільки суд першої інстанції, встановивши відсутність заборгованості перед АТ КБ «ПриватБанк», перевіривши відсутність порушення прав та законних інтересів інших учасників провадження у справі про неплатоспроможність, обґрунтовано прийняв таку відмову.
Щодо заявлених вимог про виключення відповідних грошових вимог із реєстру вимог кредиторів та зобов`язання арбітражного керуючого внести зміни до такого реєстру, суд першої інстанції вірно зазначив, що ведення та внесення змін до реєстру вимог кредиторів здійснюється арбітражним керуючим відповідно до положень Кодексу України з процедур банкрутства та затверджених Вимог.
Так, пунктом 1 Вимог до форми та порядку ведення реєстру вимог кредиторів у справах про банкрутство (неплатоспроможність), затверджених наказом Міністерства юстиції України від 17.08.2020 № 2778/5 (далі - Вимоги) встановлено, що ці Вимоги визначають порядок ведення реєстру вимог кредиторів у справах про банкрутство (неплатоспроможність) (далі - Реєстр) та вимоги до форми Реєстру, організаційні підходи при складанні, веденні та внесенні змін до Реєстру на всіх стадіях провадження справи про банкрутство (неплатоспроможність).
Аналіз пунктів 1 - 6 Вимог дає підстави для висновку про те, що реєстр вимог кредиторів - це єдина уніфікована система записів про кредиторів боржника та їхні вимоги, яка ведеться державною мовою, в електронному вигляді за встановленою формою, підтримання якої в актуальному стані покладено на арбітражного керуючого та боржника, та доступ до якої мають конкурсні та забезпечені кредитори, інвестори, а також поточні кредитори (з моменту ухвалення господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури або введення процедури погашення боргів боржника) згідно з Порядком функціонування автоматизованої системи "Банкрутство та неплатоспроможність", затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 18.02.2020 р. № 594/5.
Пунктом 1 Розділу ІІІ "Ведення Реєстру" Вимог передбачено, що арбітражний керуючий починає ведення Реєстру за результатами попереднього засідання господарського суду у справі про банкрутство (неплатоспроможність). 
Підставою для внесення відомостей до Реєстру є ухвала (постанова) господарського суду або інформація, отримана під час провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) (списання або прощення боргів, задоволення вимог кредиторів, зміна відомостей про кредитора тощо).
Відповідно до пункту 8 Розділу ІІІ "Ведення реєстру" Вимог у разі погашення вимог кредитора іншим шляхом, ніж задоволення за рахунок реалізації майна, відомості щодо способу погашення та дати погашення такої вимоги вносяться в графу "Примітки".
При заповненні розділу І Реєстру "Відомості про кредиторів" відомості щодо загальної суми задоволених (погашених) вимог в межах кожної вимоги, яка у разі часткового задоволення формується шляхом додавання розміру задоволених (погашених) вимог вносяться у графу 7 "Сума задоволених (погашених) вимог кредитора" (пункт 9 Розділу ІІІ "Ведення реєстру").
Також пунктом 14 Розділу ІІІ Вимог передбачено, що у випадку повного погашення вимог кредитора або відмови кредитора від вимог у графі "Примітки" відповідного запису Реєстру робиться відмітка про повне погашення або про виключення вимог кредитора із зазначенням дати та підстав погашення чи виключення.
Таким чином, у разі повного або часткового погашення кредиторських вимог, відмови кредитора від вимог, Вимоги передбачають внесення відповідної інформації до Реєстру у графу 7 "Сума задоволених (погашених) вимог кредитора", а також у вигляді відповідних приміток, із зазначенням дати та підстав погашення або виключення вимог кредитора із зазначенням дати та підстав виключення. Відомості про кредитора при цьому не підлягають вилученню з Реєстру, що забезпечує збереження повної історії відомостей про кредиторські вимоги. Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 25.05.2021 у справі № 915/684/14 та постанові Верховного Суду від 29.08.2024 у справі № Б8/065-12.
Отже, у зв`язку з викладеним та з огляду на встановлену законодавством процедуру ведення Реєстру вимог кредиторів, клопотання АТ КБ "ПриватБанк" у зазначеній частині вірно не задоволено судом першої інстанції, оскільки його задоволення суперечило б нормам чинного законодавства та порушувало принцип збереження повної історії відомостей про кредиторські вимоги.
Також судом розглянуто клопотання керуючого реалізацією майна боржника, в якому вона просила суд:
- затвердити звіти арбітражного керуючого Голубенко Олени Василівни про нарахування та виплату грошової винагороди, компенсацію понесених витрат за період виконання повноважень керуючого реалізацією у справі № 911/3751/21 з 22.05.2024 по 28.02.2025 у розмірі 84 686,00 грн. винагороди та 1 458,50 грн. понесених витрат;
- стягнути з ТОВ "Фінансова установа "Європейська факторингова компанія розвитку" на користь арбітражного керуючого Голубенко Олени Василівни грошову винагороду керуючої реалізацією у справі № 911/3751/21 за період з 22.05.2024 по 28.02.2025 у розмірі 23 712,00 грн. та 408,00 грн. витрат;
- стягнути з Головного управління ДПС у м. Києві на користь арбітражного керуючого Голубенко Олени Василівни грошову винагороду керуючої реалізацією у справі № 911/3751/21 за період з 22.05.2024 по 28.02.2025 у розмірі 1 693,00 грн. та 29,00 грн. витрат;
- стягнути з АТ КБ "Приватбанк" на користь арбітражного керуючого Голубенко Олени Василівни грошову винагороду керуючої реалізацією у справі № 911/3751/21 за період з 22.05.2024 р. по 28.02.2025 р. у розмірі 34 721,00 грн. та 597,00 грн. витрат;
- стягнути з АТ "Сенс Банк" на користь арбітражного керуючого Голубенко Олени Василівни грошову винагороду керуючої реалізацією у справі № 911/3751/21 за період з 22.05.2024 р. по 28.02.2025 р. у розмірі 5 081,00 грн. та 87,00 грн. витрат;
- стягнути з АТ "Державний експортно-імпортний банк" на користь арбітражного керуючого Голубенко Олени Василівни грошову винагороду керуючої реалізацією у справі № 911/3751/21 за період з 22.05.2024 р. по 28.02.2025 р. у розмірі 18 630,00 грн. та 320,00 грн. витрат.
До зазначеного клопотання долучено звіти арбітражного керуючого Голубенко О.В. про нарахування та виплату грошової винагороди, здійснення та відшкодування витрат за підсумками процедури погашення боргів фізичної особи Чебакової С.В. станом на 30.09.2024, 30.10.2024, 26.11.2024, 16.12.2024, 16.01.2025, 19.02.2025 та 01.03.2025, відповідно до яких грошова винагорода ОСОБА_2 за період виконання повноваження керуючого реалізацією у справі № 911/3751/21 про неплатоспроможність фізичної особи Чебакової С.В. з 22.05.2024 по 28.02.2025 становить 84 686,00 грн, а витрати за той же період - 1 458,50 грн.
Також керуючою реалізацією до вказаного клопотання долучено протоколи зборів комітету кредиторів, а саме: протокол від 30.09.2024 № 2, відповідно до якого АТ "Альфа-банк" утрималося, тоді як АТ "Державний експортно-імпортний банк" та ТОВ "ФУ "Європейська факторингова компанія розвитку" проголосували проти затвердження звіту; протокол від 30.10.2024 № 3, згідно з яким АТ "Державний експортно-імпортний банк" проголосував проти затвердження звіту; протокол від 26.11.2024 № 4, відповідно до якого АТ "Державний експортно-імпортний банк" проголосував проти, а ГУ ДПС у м. Києві та АТ "Альфа-банк" утрималися; а також протокол від 03.03.2025 № 5, згідно з яким АТ "Державний експортно-імпортний банк" та ТОВ "ФУ "Європейська факторингова компанія розвитку" проголосували проти затвердження звіту.
Таким чином, подані звіти арбітражного керуючого кредиторами не схвалені кредиторами. Водночас, за твердженням керуючого реалізацією, будь-які обґрунтовані пояснення причин їх несхвалення від кредиторів не надходили.
Згідно із п. 3 частини першої ст. 12 Кодексу України з процедур банкрутства арбітражний керуючий користується усіма правами розпорядника майна, керуючого санацією, керуючого реструктуризацією, керуючого реалізацією, ліквідатора відповідно до законодавства, у тому числі має право отримувати винагороду в розмірі та порядку, передбачених цим Кодексом.
Статтею 113 Кодексу України з процедур банкрутства провадження у справах про неплатоспроможність боржника - фізичної особи, фізичної особи - підприємця здійснюється в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб, з урахуванням особливостей, встановлених цією Книгою.
Частиною першою ст. 30 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що арбітражний керуючий виконує повноваження за грошову винагороду. Грошова винагорода арбітражного керуючого складається з основної та додаткової грошових винагород.
Відповідно до частини другої ст. 30 Кодексу України з процедур банкрутства розмір основної грошової винагороди арбітражного керуючого за виконання ним повноважень керуючого реструктуризацією становить п`ять розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб за кожен місяць виконання арбітражним керуючим повноважень. Розмір основної грошової винагороди арбітражного керуючого за виконання ним повноважень керуючого реалізацією становить три розміри прожиткового мінімуму для працездатних осіб за кожний місяць виконання арбітражним керуючим повноважень. Право вимоги основної грошової винагороди виникає в арбітражного керуючого в останній день кожного календарного місяця виконання ним повноважень. Сплата основної винагороди арбітражного керуючого за виконання ним повноважень розпорядника майна, ліквідатора, керуючого санацією, керуючого реструктуризацією, керуючого реалізацією здійснюється за рахунок коштів, авансованих заявником (кредитором або боржником) на депозитний рахунок господарського суду, який розглядає справу, до моменту подання заяви про відкриття провадження у справі. У разі якщо процедура триває після закінчення авансованих заявником коштів, основна винагорода арбітражного керуючого сплачується за рахунок коштів, одержаних боржником - юридичною особою у результаті господарської діяльності, або коштів, одержаних від продажу майна боржника, яке не перебуває в заставі, або коштів фонду, створеного кредиторами для виплати грошової винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого (у разі його створення).
Згідно із положеннями частини шостої статті 30 Кодексу України з процедур банкрутства арбітражний керуючий не менше одного разу на два місяці звітує про нарахування та виплату грошової винагороди арбітражного керуючого, здійснення та відшкодування його витрат на засіданнях зборів кредиторів (у процедурі банкрутства фізичної особи) чи комітету кредиторів (у процедурі банкрутства юридичної особи), а в частині витрат, що стосуються заставного майна, - перед забезпеченим кредитором. Звіт арбітражного керуючого про нарахування і виплату грошової винагороди, здійснення та відшкодування витрат має бути схвалений зборами кредиторів (у процедурі банкрутства фізичної особи) чи комітетом кредиторів (у процедурі банкрутства юридичної особи), а в частині витрат, що стосуються заставного майна, - забезпеченим кредитором. Звіт про нарахування та виплату грошової винагороди, здійснення та відшкодування витрат за підсумками процедур розпорядження майном, санації, ліквідації, реструктуризації заборгованості, погашення боргів подається арбітражним керуючим до господарського суду за п`ять днів до закінчення відповідної процедури, розглядається судом та затверджується ухвалою, що може бути оскаржена у встановленому порядку.
З урахуванням положень статті 123 Кодексу України з процедур банкрутства саме до повноважень зборів кредиторів боржника віднесено, в тому числі розгляд звіту арбітражного керуючого про нарахування і виплату грошової винагороди, здійснення і відшкодування витрат.
Як вбачається з матеріалів справи, комітетом кредиторів звіт арбітражного керуючого про нарахування основної грошової винагороди не схвалено.
Разом з тим, дослідивши поданий звіт, розрахунки грошової винагороди та додані до нього документи, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про їх належність, допустимість і достатність для підтвердження заявлених сум. Надані арбітражним керуючим розрахунки є детальними, містять обґрунтований порядок визначення розміру винагороди з урахуванням тривалості виконання повноважень, обсягу здійснених заходів у процедурі погашення боргів та відповідають приписам статті 30 Кодексу України з процедур банкрутства.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що визначений арбітражним керуючим розмір грошової винагороди узгоджується із законодавчо встановленими критеріями, є співмірним із фактичним обсягом виконаної роботи та підтверджується матеріалами справи. Розрахунки не містять суперечностей, є арифметично вірними, а також кореспондуються з відомостями, наявними у справі щодо перебігу процедури та вчинених керуючим реалізацією дій.
Заявлені до відшкодування витрати також є документально підтвердженими, їх склад та розмір відповідають фактично понесеним витратам, безпосередньо пов`язаним із виконанням повноважень у справі, та не виходять за межі розумної необхідності.
Як вірно зауважено судом першої інстанції, схвалення або несхвалення комітетом кредиторів звіту керуючого реалізацією за своєю правовою природою є процесуальною гарантією врахування позиції кредиторів, однак не має для суду обов`язкового характеру. Відповідно до положень Кодексу України з процедур банкрутства господарський суд здійснює самостійну оцінку поданих доказів, виходячи з їх належності, допустимості, достовірності та достатності у сукупності з іншими матеріалами справи.
Суд першої інстанції вірно врахував, що протягом здійснення процедури погашення боргів скарг на дії чи бездіяльність керуючого реалізацією від кредиторів не надходило, що свідчить про відсутність належно підтверджених порушень у його діяльності.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для затвердження звіту арбітражного керуючого про нарахування і виплату грошової винагороди, а також здійснення та відшкодування витрат за час виконання повноважень керуючого реалізацією у справі № 911/3751/21 за період з 22.05.2024 по 28.02.2025 у розмірі 84 686,00 грн. винагороди та 1 458,50 грн. понесених витрат.
Стосовно питання стягнення грошової винагороди та витрат з кредиторів боржника, суд зазначає наступне.
07.05.2025 до суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова установа "Європейська факторингова компанія розвитку" надійшли заперечення щодо стягнення з нього грошової винагороди за період з 22.05.2024 по 28.02.2025 у розмірі 23 712,00 грн., а також витрат у сумі 408,00 грн.
У поданих запереченнях кредитор посилався на неправомірність заявлених вимог, зокрема, зазначав про недобросовісну поведінку боржниці та неналежне виконання арбітражним керуючим своїх обов`язків. Зокрема, на думку кредитора, арбітражним керуючим не встановлено повної та достовірної інформації щодо майна боржниці, не досліджено значні правочини або правочини із заінтересованістю, укладені боржницею чи від її імені, не проведено аналіз фінансово-господарської діяльності боржниці, не встановлено її дебіторів, а також не забезпечено належної взаємодії з правоохоронними органами щодо можливих порушень законодавства з боку боржниці, які можуть містити ознаки кримінальних правопорушень.
Крім того, Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова установа "Європейська факторингова компанія розвитку" зазначило, що на виконання постанови Північного апеляційного господарського суду від 20.09.2023, якою було скасовано ухвалу господарського суду міста Києва від 03.05.2023 у цій справі, з приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Татарченка В.Г. на користь Чебакової С.В. стягнуто грошові кошти у розмірі 33 768,32 грн.
Надалі 07.02.2024 на умовах регресу зазначене товариство на виконання ухвали суду повернуло приватному виконавцю Татарченку В.Г. грошові кошти у розмірі 30 698,93 грн., які були примусово стягнуті в межах виконавчого провадження. У свою чергу, приватний виконавець перерахував ці кошти боржниці. Водночас, як зазначає кредитор, вказана сума не була відображена арбітражним керуючим як дохід боржниці та, відповідно, не була врахована при здійсненні розподілу коштів між кредиторами у справі. Як пояснила в суді апеляційної інстанції боржниця вказаних грошових коштів на час розгляду питання закриття провадження у справі в неї на рахунках немає, оскільки після їх отримання вона їх витратила на власні потреби, не маючи заборони щодо цього. Вказаного в суді не спростовано.
Від інших кредиторів заперечень щодо стягнення з них відповідних сум до суду не надходило.
11.06.2025 до суду від керуючого реалізацією майна боржника надійшло клопотання від 10.06.2025 № 02-22/427 про залишення без розгляду вказаного клопотання в частині стягнення грошової винагороди з АТ "Державний експортно-імпортний банк України" у зв`язку з повною оплатою відповідної суми цим кредитором.
Відповідно до частини першої ст. 2 Кодексу України з процедур банкрутства провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України. Застосування положень Господарського процесуального кодексу України та інших законодавчих актів України здійснюється з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Частиною другою статті 14 ГПК України визначено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Положеннями п. 3 частини першої ст. 42 ГПК України визначено, що учасники справи мають право подавати заяви та клопотання.
Реалізуючи таке процесуальне право, учасник не може бути позбавлений можливості вимагати залишити без розгляду заявлені клопотання до вирішення їх по суті судом.
При цьому частиною третьою ст. 169 ГПК України визначено, що заяви, клопотання і заперечення подаються та розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом. У випадках, коли цим Кодексом такий порядок не встановлений, він встановлюється судом.
Враховуючи наведене та беручи до уваги волевиявлення заявника, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про можливість залишення без розгляду клопотання керуючого реалізацією майна боржника від 04.03.2025 № 02-22/384 у частині стягнення винагороди та витрат з АТ "Державний експортно-імпортний банк України".
Водночас, розглянувши питання стягнення грошової винагороди з інших кредиторів, суд першої інсанції дійшов вірного висновку про обґрунтованість поданого клопотання, з огляду на таке.
Як вже зазначалось згідно з частиною другою ст. 30 Кодексу України з процедур банкрутства право вимоги основної грошової винагороди виникає в арбітражного керуючого в останній день кожного календарного місяця виконання ним повноважень. Сплата основної винагороди арбітражного керуючого за виконання ним повноважень розпорядника майна, ліквідатора, керуючого санацією, керуючого реструктуризацією, керуючого реалізацією здійснюється за рахунок коштів, авансованих заявником (кредитором або боржником) на депозитний рахунок господарського суду, який розглядає справу, до моменту подання заяви про відновлення відкриття провадження у справі. У разі якщо процедура триває після закінчення авансованих заявником коштів, основна винагорода арбітражного керуючого сплачується за рахунок коштів, одержаних боржником - юридичною особою у результаті господарської діяльності, або коштів, одержаних від продажу майна боржника, яке не перебуває в заставі.
Частиною п`ятою статті 30 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що кредитори можуть створювати фонд для авансування грошової винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого. Порядок формування фонду та порядок використання його коштів визначаються рішенням комітету кредиторів та затверджуються ухвалою господарського суду.
Згідно з частинами першою, четвертою, сьомою ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Кредитори за умови непогодження з роботою арбітражного керуючого, з належним виконанням покладених на нього функцій, з розміром оплати праці арбітражного керуючого вправі були подавати скарги на дії арбітражного керуючого, ставити питання про відсторонення його від виконання повноважень, оскаржувати ухвали суду про затвердження звітів про нарахування і виплату грошової винагороди, однак, як свідчать матеріали справи такі дії вчинено не було.
Водночас, кредитори як споживачі послуг арбітражного керуючого, які очікують на результат його діяльності, мають усвідомлювати, що арбітражний керуючий у свою чергу правомірно очікує на отримання передбаченої законом грошової винагороди у зв`язку із належним здійсненням ним повноважень розпорядника майна, ліквідатора, керуючого санацією, керуючого реструктуризацією, керуючого реалізацією у конкретній справі, оплата грошової винагороди у випадку неможливості здійснення її оплати з інших джерел має покладатися на кредиторів (кредитора) неплатоспроможного боржника.
За відсутності у боржника будь-яких майнових активів, покладення оплати основної грошової винагороди арбітражного керуючого та його витрат у справі на кредиторів боржника є правильним, як у разі створення ними фонду для авансування таких витрат відповідно до частини п`ятої ст. 30 КУзПБ, так і за ухвалою суду пропорційно сумам визнаних вимог, адже залишається єдиним можливим засобом дотримання принципу оплатності послуг арбітражного керуючого у відповідності до приписів ст. 43 Конституції України та ст. 30 Кодексу України з процедур банкрутства.
Наведена правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 10.08.2022 у справі № 916/956/13.
Таким чином, з урахуванням наведеної правової позиції Верховного Суду, виходячи з положень чинного законодавства, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що, оскільки під час процедури погашення боргів боржника не виявлено активів, які б можна було використати на сплату винагороди та витрат арбітражного керуючого, грошова винагорода ОСОБА_2 та її витрати, наведені у звіті, підлягають виплаті в даному випадку кредиторами.
Щодо заперечень Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова установа "Європейська факторингова компанія розвитку", суд першої інстанції вірно зазначив, що наведені у них доводи не підтверджені належними та допустимими доказами та фактично зводяться до припущень щодо неналежного виконання арбітражним керуючим своїх обов`язків.
Водночас, вказані обставини не були предметом оскарження у встановленому законом порядку під час здійснення процедури, а відтак, не можуть бути покладені в основу відмови у стягненні грошової винагороди.
Посилання кредитора на обставини повернення грошових коштів у межах виконавчого провадження та їх подальше перерахування боржниці також не спростовують обґрунтованості заявленої винагороди, оскільки самі по собі не свідчать про неправомірність дій арбітражного керуючого. При цьому питання відображення таких коштів як доходу боржниці та їх подальшого розподілу між кредиторами не є предметом розгляду в межах вирішення питання про стягнення винагороди та витрат арбітражного керуючого.
З огляду на викладене, заперечення зазначеного кредитора судом вірно відхилено.
Крім іншого, за результатами розгляду клопотання керуючого реалізацією майна боржника про закриття провадження та оцінки долучених до нього доказів, судом першої інстанції вірно встановлено наступне.
Як вбачається з поданого клопотання керуючого реалізацією майна боржника, керуючим реалізацією у відповідності до вимог Кодексу України з процедур банкрутства, з метою пошуку, виявлення та повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб, вжиття заходів щодо захисту майна боржника, здійснення нагляду та контролю з управління та розпорядження майном боржника для забезпечення збереження та ефективного використання майнових активів і формування ліквідаційної маси, а також виявлення кредиторської заборгованості було вчинено вичерпний перелік дій.
Так, керуючою реалізацією проведено інвентаризацію майна боржниці, за результатами якої встановлено наявність у її власності як рухомого, так і нерухомого майна, а саме:
1) житлового будинку загальною площею 63,8 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ;
2) 2-кімнатної квартири АДРЕСА_2 ;
3) 4-кімнатної квартири АДРЕСА_3 ;
4) транспортних засобів:
- автомобіля ЗАЗ-DAEWOO Т 13110 71, 2006 року випуску, сірого кольору, номерний знак НОМЕР_2 , кузов № НОМЕР_3 , ідентифікатор НОМЕР_3 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 від 28.09.2006, місцезнаходження: Донецька область, м. Горлівка;
- автомобіля ЗАЗ-DAEWOO Т 13110 71, 2006 року випуску, зеленого кольору, номерний знак НОМЕР_5 , кузов № НОМЕР_6 , ідентифікатор НОМЕР_6 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_7 від 16.02.2008, місцезнаходження: Донецька область, м. Горлівка.
Крім того, керуючою реалізацією зазначено, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та введенням воєнного стану на території України, доступ до частини майна боржниці є обмеженим або відсутнім. Зокрема, м. Горлівка Донецької області з 2014 перебуває на тимчасово окупованій території, а м. Костянтинівка Донецької області віднесене до територій, на яких тривають активні бойові дії.
Щодо житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , керуючою реалізацією повідомлено, що відповідно до наданої боржницею інформації він є єдиним місцем проживання її сім`ї та не перебуває в іпотеці. У зв`язку з цим, з урахуванням положень частини шостої статті 131 Кодексу України з процедур банкрутства, вказаний об`єкт нерухомого майна не включався до складу ліквідаційної маси, а його оцінка не проводилась.
Стосовно транспортних засобів керуючою реалізацією вжито заходів забезпечення вимог кредиторів у справі, зокрема, шляхом звернення до суду з відповідним клопотанням про заборону вчинення будь-яких дій щодо перереєстрації, зняття з обліку та проведення інших реєстраційних дій відносно зазначених транспортних засобів. Одночасно було ініційовано питання про оголошення цих транспортних засобів у розшук, а також про зобов`язання органів Національної поліції України та їх структурних підрозділів невідкладно повідомляти арбітражного керуючого у випадку їх виявлення, затримання або арешту.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 04.11.2024 у даній справі зазначене клопотання керуючого реалізацією задоволено, вжито відповідні заходи забезпечення вимог кредиторів, у тому числі заборонено вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо вказаних транспортних засобів та оголошено їх у розшук.
Щодо 2-кімнатної квартири АДРЕСА_4 , керуючою реалізацією повідомлено, що відповідно до відомостей з державних реєстрів речових прав на нерухоме майно, зазначене майно перебуває в іпотеці у ТОВ "Кредекс Фінанс". У зв`язку з цим, з метою визначення подальшого порядку реалізації цього майна, керуючою реалізацією направлялися відповідні запити на адресу заставного кредитора з проханням повідомити про його позицію щодо реалізації предмета іпотеки у межах процедури. Разом з тим, відповіді на вказані запити, у тому числі після повторного звернення, отримано не було.
Щодо 4-кімнатної квартири АДРЕСА_5 , керуючою реалізацією зазначено, що вона перебуває в іпотеці у АТ "Державний експортно-імпортний банк України". У зв`язку з цим керуючою реалізацією вживалися заходи, спрямовані на організацію її реалізації, зокрема, направлялися запити до заставного кредитора щодо надання інформації, необхідної для проведення оцінки майна (у тому числі щодо року забудови об`єкта), а також щодо погодження умов та порядку продажу заставного майна.
Листом від 10.01.2025 АТ "Державний експортно-імпортний банк України" погоджено умови продажу заставного майна, у зв`язку з чим керуючою реалізацією було організовано його реалізацію через електронний аукціон. 14.02.2025 відбувся електронний аукціон з продажу зазначеного об`єкта нерухомості, за результатами якого визначено переможця - учасника, який подав єдину заяву на участь в аукціоні.
Кошти, отримані від продажу зазначеного майна у розмірі 11 373,04 грн., 13.03.2025 були перераховані заставному кредитору - АТ "Державний експортно-імпортний банк України".
Окрім цього, керуючою реалізацією зазначено, що на засіданні комітету кредиторів, яке відбулося 03.03.2025, кредиторами прийнято рішення про звернення до суду з клопотанням щодо завершення процедури погашення боргів боржниці та закриття провадження у справі після здійснення розрахунків із заставним кредитором та закриття рахунку.
Таким чином, за результатами вжитих заходів керуючим реалізацією майна боржника не встановлено наявності у власності боржниці майна, яке відповідно до вимог Кодексу України з процедур банкрутства підлягало б включенню до складу ліквідаційної маси та могло бути реалізоване з метою задоволення вимог кредиторів.
Як вбачається з наданих керуючим реалізацією документів, збори кредиторів скликалися та проводилися неодноразово, під час яких арбітражний керуючий інформувала кредиторів про відсутність у боржниці іншого майна, яке може бути реалізоване, та порушувала питання щодо доцільності звернення до суду з клопотанням про закриття провадження у справі з можливістю його подальшого поновлення у разі виявлення майна боржника.
Зокрема, відповідно до протоколу від 30.09.2024 № 2 АТ "Альфа-банк" проголосувало за закриття провадження, АТ "Державний експортно-імпортний банк України" - проти, тоді як ТОВ "ФУ "Європейська факторингова компанія розвитку" утрималося; згідно з протоколом від 30.10.2024 АТ "Державний експортно-імпортний банк України" проголосувало проти закриття провадження; відповідно до протоколу від 26.11.2024 № 4 ГУ ДПС у м. Києві та АТ "Альфа-банк" підтримали затвердження звіту про вчинені заходи, тоді як АТ "Державний експортно-імпортний банк України" утрималося; а згідно з протоколом від 03.03.2025 № 5 АТ "Державний експортно-імпортний банк України" проголосувало проти закриття провадження, тоді як ТОВ "ФУ "Європейська факторингова компанія розвитку" - за його закриття.
Суд першої інстанції вірно врахував, що письмові заперечення щодо закриття провадження у справі від інших кредиторів до суду не надходили. Водночас ТОВ "ФУ "Європейська факторингова компанія розвитку" подало заперечення, в яких, з одного боку, зазначало про передчасність закриття провадження у зв`язку з відсутністю реалізованого майна боржниці, а з іншого - посилалося на недобросовісність боржниці, вказуючи на наявність, на його думку, у неї грошових коштів для погашення заборгованості перед кредиторами, що, на переконання зазначеного кредитора, також є підставою для закриття провадження у справі на підставі частини сьомої ст. 123 КУзПБ.
Відповідно до частини сьомої статті 123 Кодексу України з процедур банкрутства суд приймає рішення про закриття провадження у справі за клопотанням зборів кредиторів, сторони у справі або з власної ініціативи, якщо:
1) боржником у декларації про майновий стан зазначена неповна та/або недостовірна інформація про майно, доходи та витрати боржника та членів його сім`ї, якщо боржник упродовж семи днів після отримання звіту керуючого реструктуризацією про результати перевірки такої декларації не надав суду виправлену декларацію про майновий стан з повною та достовірною інформацією щодо майна, доходів та витрат боржника та членів його сім`ї;
2) майно членів сім`ї боржника було придбано за кошти боржника та/або зареєстровано на іншого члена сім`ї з метою ухилення боржника від погашення боргу перед кредиторами;
3) судовим рішенням, що набрало законної сили та не було скасоване, боржник був притягнутий до адміністративної або кримінальної відповідальності за неправомірні дії, пов`язані з неплатоспроможністю.
Водночас боржниця заперечувала проти доводів кредитора щодо її недобросовісної поведінки, зазначаючи, що такі твердження не відповідають дійсності та не враховують об`єктивних життєвих обставин, у яких вона опинилася.
Зокрема, боржниця посилалася на складні життєві умови, пов`язані з вимушеним переселенням з тимчасово окупованої території України, внаслідок чого частина належного їй майна залишилася на такій території та фактично є недоступною, у тому числі для реалізації в межах процедури банкрутства. Крім того, боржниця зазначила про наявність проблем зі здоров`ям, що ускладнюють її фінансовий стан, а також вказала на низький рівень доходу, зумовлений її професійною діяльністю (працює вчителем), що об`єктивно обмежує можливість погашення заборгованості.
Також боржниця наголосила, що вживала заходів для врегулювання заборгованості з усіма заявленими у справі кредиторами, однак, досягти домовленостей вдалося не з усіма з них, з огляду на відсутність взаємної згоди.
Водночас, враховуючи відсутність у неї майна, яке на даний час може бути реалізоване для задоволення вимог кредиторів, боржниця клопотала про закриття провадження у справі.
Судом першої інстанції вірно враховано, що у судовому засіданні з розгляду погодженого кредиторами плану реструктуризації боргів або рішення про перехід до процедури погашення боргів чи про закриття провадження у справі, що відбулось 22.05.2024. у цій справі, у зв`язку з недобросовісністю боржниці, жодним з кредиторів не було заявлено клопотання про закриття провадження у справі, з урахуванням чого, за результатами аналізу матеріалів справи, судом було встановлено наявність підстав для припинення процедури реструктуризації боргів Чебакової Світлани Василівни , визнання її банкрутом та введення процедури погашення боргів боржника.
При цьому як зазначено в тексті постанови господарського суду м. Києва від 22.05.2024 у цій справі, яка не була оскаржена кредиторами, на зборах кредиторів, що відбулись 28.03.2024 вирішено звернутися до суду із клопотанням про визнання боржника банкрутом, введення процедури погашення боргів боржника та призначення арбітражного керуючого шляхом автоматизованого відбору (протокол зборів кредиторів від 28.03.2024 № 7).
Враховуючи те, що зі змісту положень, зокрема статті 123 Кодексу України з процедур банкрутства вбачається, що питання наявності правових підстав визначених такою нормою для закриття провадження у справі про неплатоспроможність може бути розглянуто до визнання боржника банкрутом та введення процедури погашення її боргів, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав, визначених положеннями статті 123 Кодексу України з процедур банкрутства, на які посилається ТОВ "ФУ "Європейська факторингова компанія розвитку", для закриття провадження у цій справі під час процедури погашення боргів боржника.
Крім того, твердження апелянта щодо недобросовісної поведінки боржника, подання нею недостовірних відомостей про майновий стан, доходи та активи є його необґрунтованими припущеннями. Апелянтом не наведено належних доказів, які б підтверджували приховування боржником майна чи доходів, подання завідомо неправдивих відомостей.
Поряд із наведеним, як вбачається з матеріалів справи, у зв`язку з відсутністю у боржниці майна, яке може бути фактично реалізоване, вимоги кредиторів у цій справі у повному обсязі не погашені. Водночас, із поданих керуючим реалізацією матеріалів вбачається, що все майно боржниці, яке було можливим до реалізації з огляду на його місцезнаходження та правовий статус, було реалізовано у встановленому законом порядку, а отримані кошти спрямовано на погашення вимог кредиторів. Інше майно боржниці знаходиться на тимчасово окупованій території або на територіях, де тривають активні бойові дії, що об`єктивно унеможливлює вчинення дій щодо його реалізації.
Як вірно зауважено судом першої інстанції, процедура банкрутства має строковий характер.
Згідно з частиною першою статті 113 Кодексу України з процедур банкрутства провадження у справах про неплатоспроможність боржника - фізичної особи, фізичної особи-підприємця здійснюється в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб, з урахуванням особливостей, встановлених цією Книгою.
У відповідності до ст. 58 Кодексу України з процедур банкрутства строк ліквідаційної процедури не може перевищувати 12 місяців.
Поряд з цим ліквідаційна процедура та аналогічна їй в цілому процедура погашення боргів у справі триває понад один рік (майже два роки).
У разі тривалого здійснення провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) через неможливість його завершення із застосуванням спеціальних норм законодавства про банкрутство суд має право застосувати загальні процесуальні норми з метою забезпечення права на справедливий суд в розумінні строків розгляду справи і забезпечення балансу інтересів кредиторів та боржника під час судового провадження.
Предметом провадження у справі про банкрутство є досягнення легітимної мети визначеної Законом про банкрутство і Кодексом України з процедур банкрутства, якими встановлено умови та порядок відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом та застосування ліквідаційної процедури/процедури погашення боргів з метою повного або часткового задоволення вимог кредиторів за рахунок реалізації майна банкрута.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.
Палата для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в постанові від 10.12.2019 у справі № 906/1290/15 зазначила, що "відсутність предмета спору" в розумінні пункту 2 частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України означає припинення існування спірних правовідносин внаслідок певних обставин (оплати боргу, знищення предмета спору, скасування оспорюваного акта).
Приймаючи до уваги, що провадження у справі № 911/3751/21 на стадії погашення боргів триває понад один рік, при цьому, ліквідне майно боржниці, яке підлягало реалізації, вже реалізовано у встановленому законом порядку, а інше виявлене майно знаходиться на тимчасово окупованих територіях або на територіях, де ведуться активні бойові дії, що об`єктивно унеможливлює вчинення дій щодо його реалізації, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про фактичне вичерпання можливостей формування ліквідаційної маси.
За таких обставин запроваджений у справі мораторій упродовж тривалого часу унеможливлює задоволення вимог конкурсних кредиторів, вимоги яких визнані судом та включені до реєстру, однак, залишаються непогашеними з огляду на відсутність реальної можливості їх задоволення, що свідчить про неможливість досягнення мети процедури неплатоспроможності.
У зв`язку з цим подальше перебування справи у провадженні суду не сприятиме ефективному захисту прав та інтересів учасників провадження, а також суперечитиме принципу розгляду справи упродовж розумного строку та вимогам правової визначеності, що вірно встановлено судом першої інстанції.
Місцевий господарський суд вірно врахував, що положення статті 90 Кодексу України з процедур банкрутства, які визначають підстави закриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність), не містять такої підстави, як відсутність фактичної можливості досягнення мети процедури або відсутність предмета спору. Водночас відсутність спеціального регулювання не виключає застосування загальних процесуальних норм.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про можливість застосування положення пункту 2 частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України у системному зв`язку із статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, з огляду на необхідність забезпечення розгляду справи упродовж розумного строку та недопущення формального продовження провадження за відсутності перспектив його завершення.
Водночас суд першої інстанції вірно звернув увагу, що закриття провадження у справі за таких обставин не позбавляє учасників провадження права на його поновлення у разі зміни фактичних даних щодо майнового стану боржниці.
Зокрема, відповідно до абзацу другого частини третьої статті 65 Кодексу України з процедур банкрутства, у разі виявлення після закриття провадження майна боржниці, достатнього для покриття витрат, пов`язаних із провадженням у справі, суд за клопотанням будь-якого учасника справи має право поновити провадження.
З огляду на викладене, врахувавши сукупність встановлених обставин, положення статей 65 та 90 Кодексу України з процедур банкрутства, а також загальні процесуальні норми (положення пункту 2 частини першої статті 231 ГПК України) та статтю 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про закриття провадження у справі про неплатоспроможність Чебакової Світлани Василівни.
Щодо заяви керуючого реалізацією майна боржника - арбітражного керуючого Голубенко О.В. від 12.11.2025 про припинення повноважень, у зв`язку з високою завантаженістю та територіальною віддаленістю, суд першої інстанції вірно зазначив, що на час її розгляду підстави, на які посилався заявник, втратили актуальність, у зв`язку з чим відсутня необхідність у її вирішенні по суті.
За таких обставин, суд першої інстанції правомірно залишив зазначене клопотання без розгляду як таке, що втратило актуальність.
Водночас, з огляду на закриття провадження у справі, повноваження керуючого реалізацією майна боржника припиняються в силу закону у зв`язку із завершенням процедури неплатоспроможності, що вірно встановлено судом першої інстанції.
Таким чином, колегія суддів зауважує, що місцевий господарський суд всебічно, повно та об`єктивно дослідив обставини справи, правильно визначив характер спірних правовідносин, надав оцінку поданим сторонами доказам, вірно застосував норми матеріального та процесуального права та постановив законну і обґрунтовану ухвалу.
Через призму застосування принципів оцінки доказів та аргументації своїх висновків, викладених в Рішенні ЄСПЛ від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", судова колегія зазначає, що пункт 1 статті 6 Конвенції не зобов`язує національні суди надавати детальну відповідь на кожен аргумент заявника (сторони у справі); суди зобов`язані давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент; межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення; питання чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає із статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки в світлі конкретних обставин справи (пункти 21, 23 Рішення).
У справах Руїс Торіха проти Іспанії, Суомінен проти Фінляндії, Гірвісаарі проти Фінляндії Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), №37801/97 від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99 від 27.09.2001).
Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Отже, зазначені рішення Європейського суду з прав людини суд апеляційної інстанції застосовує у цій справі як джерело права.
Враховуючи викладене, судова колегія дійшла висновку, що апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЄФКР" (попередня назва - Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова установа "Європейська факторингова компанія розвитку") слід залишити без задоволення. Ухвалу Господарського суду Київської області від 11.03.2026 у справі №911/3751/21 - залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 271, 275, 276, 283, 284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЄФКР" (попередня назва - Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова установа "Європейська факторингова компанія розвитку") залишити без задоволення.
Ухвалу Господарського суду Київської області від 11.03.2026 у справі №911/3751/21 залишити без змін.
Матеріали справи № 911/3751/21 повернути до Господарського суду Київської області.
Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття.
Порядок та строк оскарження постанови Північного апеляційного господарського суду передбачений ст.ст. 288-291 ГПК України.
Повний текст складено 16.07.2026

Головуючий суддя М.Л. Доманська 

Судді О.М. Остапенко

В.О. Пантелієнко