Справа№751/1317/26 
Провадження №2-а/751/62/26 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 серпня 2026 року       місто Чернігів
Новозаводський районний суд міста Чернігова

у складі: головуючого-судді Овсієнко Ю.К., 
при секретарі Соколовський В.В.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління патрульної поліції в Чернігівській області про визнання протиправною та скасування постанови серії ЕНА №6609883 про накладення адміністративного стягнення, 

ВСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позиції позивача та відповідача.
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом про скасування постанови ЕНА №6609883 від 03.02.2026 про накладення штрафу і закрити справу про адміністративне правопорушення, стягнення з відповідача понесених судових витрат.
Заявлені позовні вимоги обґрунтовані тим, що 03.02.2026 о 18 год 42 хв в м.Прилуки по вул. Європейська, 186 позивача зупинив інспектор Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівській області Плющ А.Г. та звинуватив у порушенні правил дорожнього руху, а саме у тому, що 03.02.2026 о 18 год 36 хв позивач, керуючи автомобілем Dacia Sandero, р.н. НОМЕР_1 у м.Прилуки по вул. Житній при зміні напрямку руху не показав лівий покажчик повороту, чим порушив п.9.2 б ПДР. У зв`язку з цим винесено постанову серії ЕНА №6609883 від 03.02.2026 про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн.
Із даною постановою позивач не згодний та вважає її протиправною, оскільки зазначеного у постанові порушення Правил дорожнього руху не допускав. Крім того, під час прийняття рішення поліцейський не надав доказів вчинення правопорушення, а тому постанова винесена з порушенням встановленого порядку розгляду справ про адміністративне правопорушення. Також винесена постанова за змістом не відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, оскільки вона не містить відомостей про технічний засіб, яким здійснювався відеозапис, а опис правопорушення – не конкретизований.
Зазначає, що у оскаржуваній постанові не розкрита суть інкримінованого правопорушення, оскільки воно не конкретизоване. У постанові зазначена загальна фраза: «…по вул. Житній при зміні напрямку руху…», але вулиця Житня в м.Прилуки простягається від вул. Берегова Рута до вул. Богунської, її загальна протяжність понад 2 км. Вказує, що на даній вулиці він не здійснював зміни напрямку руху. У постанові не зазначено на якій саме ділянці вулиці Житньої та який саме із указаних маневрів позивач виконав без попереджувального сигналу, що навіть позбавляє його можливості використання ефективного захисту, оскільки відсутність достатньої деталізації вчиненого порушення не дозволяє визначити необхідні межі такого захисту та обсяг необхідної доказової бази. Поліцейський при винесенні постанови ніяких доказів не досліджував, але без дослідження доказів, якими б доводився факт вчинення правопорушення, він не мав підстав накладати адміністративне стягнення. Вказує, що під час винесення постанови поліцейський порушив вимоги ст.ст. 268, 279, 283 КУпАП та п.9 розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України №1395 від 07.11.2015, якими визначені права особи та порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення.
Через протиправне притягнення до відповідальності та необхідність оскарження дій відповідача позивач вимушений був звертатися за правовою допомогою у зв`язку з чим поніс витрати, які у разі задоволення позову в порядку розподілу судових витрат підлягають стягненню з відповідача.
22.04.2026 представником відповідача подано відзив на позовну заяву в якому просять, враховуючи необґрунтованість та безпідставність позовних вимог, які не підтверджені належними та допустимими доказами, відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
В обґрунтування заперечень зазначають, що 03.02.2026 о 18 год 42 хв в м. Прилуки по вул. Європейська, 186 наряд СРПП Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівській області виявили автомобіль Dacia Sandero, р.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 , який керуючи авто в м.Прилуки по вул. Житній при зміні напрямку руху не показав лівий покажчик повороту, чим порушив вимоги п 9.2 б ПДР. Під час розгляду матеріалів позивача було повідомлено про причини зупинки транспортного засобу, надано докази скоєного правопорушення, роз`яснено його права, в тому числі – порядок оскарження винесеної відносно нього постанови про притягнення до адміністративної відповідальності під відеозапис який долучений до п.7 оскаржуваної постанови.
Вважають адміністративний позов безпідставним, необґрунтованим та спрямованим виключно на уникнення відповідальності за вчинене правопорушення, позивач не надав жодного належного та допустимого доказу на підтвердження своїх доводів, обмежившись власними припущеннями.
Зазначають, що правопорушення було зафіксовано за допомогою бодікамери працівника поліції, разом з тим, під час технічного вивантаження відеозапису відповідний файл не зберігся з технічних причин, що не залежали від працівника поліції. Процедура розгляду справи повністю зафіксована на відео, де підтверджено роз`яснення прав відповідно до ст. 268 КУпАП, доведення суті правопорушення, роз`яснення порядку оскарження, відсутність заперечень з боку позивача. Таким чином, доводи про порушення процедури є повністю спростованими, факт правопорушення встановлено безпосереднім спостереженням поліцейського, матеріалами справи, поведінкою позивача під час розгляду справи. Самі лише заперечення позивача не є доказом. 
Щодо «неконкретності» постанови, то вона відповідає вимогам ст. 283 КУпАП та містить час, місце, суть правопорушення. Закон не вимагає надмірної деталізації.
Вказують, що позивач не заперечував факту правопорушення на місці, не подавав клопотань, підписав постанову. Подальше оскарження є штучною зміною позиції.
Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, вважають, що дана справа не є складною, не потребує значного обсягу юридичної роботи, збору доказів або здійснення складних процесуальних дій, позовна заява має типовий характер та містить загальне застосування норм КУпАП та КАС України.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи та інші процесуальні дії у справі.
Новозаводський районний суд міста Чернігова ухвалою від 13.02.2026 прийняв справу до свого провадження у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 

ІІІ. Обставини встановлені судом та зміст спірних правовідносин.
03.02.2026 інспектором Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівській області молодшим лейтенантом поліції Плющ А.Г. була винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №6609883, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу в розмірі 510 грн за ч.2 ст.122 КУпАП.
В оскаржуваній постанові зазначено, що 03.02.2026 о 18 год 36 хв /м. Прилуки, вул. Європейська (Костянтинівська) Житня,1/ ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Dacia Sandero, р.н. НОМЕР_1 по вулиці Житній, при зміні напрямку не показав лівий покажчик повороту, чим порушив п.9.2 б) ПДР.
На наданому відповідачем відеозаписі зафіксовано факт пояснення водію причини зупинки, а в подальшому роз`яснення прав та складання постанови про адміністративне правопорушення. 

ІV. Оцінка суду.
Згідно до положень частини другої статті 19 Конституції України, пункту 1 частини другої статті 2 та частини першої статті 7 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого має перевіряти чи діяли органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи лише на підставі закону в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Принцип презумпції невинуватості, передбачає, що всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення відповідно до статті 251 КУпАП є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів, та іншими документами.
Відповідно до вимог статті 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Нормою статті 52 Закону України «Про дорожній рух» визначено, зокрема, що контроль у сфері безпеки дорожнього руху здійснюється Кабінетом Міністрів України, місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, Національною поліцією, іншими спеціально уповноваженими на те державними органами (державний контроль), а також міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади (відомчий контроль).
Частиною першою статті 40 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото - і відеотехніку.
Так, адміністративна відповідальність за частиною другою статті 122 КУпАП настає за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.
Статтею 280 КУпАП встановлено, що посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, однак, як вбачається з оскаржуваної постанови, відповідачем при розгляді справи не було виконано вимог статті 280 КУпАП.
Відповідно до частини другої та третьої статті 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.
Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
Зміст постанови повинен відповідати вимогам статей 283, 284 КУпАП. В ній, зокрема, необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення.
Як вбачається з матеріалів справи, оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності містить інформації про фіксацію правопорушення. Проте, відповідач надати відеозапис фіксації правопорушення з бодікамери працівника поліції не може, оскільки під час технічного вивантаження відеозапису відповідний файл не зберігся з технічних причин.
Разом з тим на наданому суду відеофайлі міститься лише запис процедури притягнення позивача до адміністративної відповідальності. При цьому інформація щодо вчинення ним порушення п. 9.2 б) ПДР відсутня.
У зв`язку із цим суд наголошує, що згідно абз. 2 ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення.
У пункті 30 постанови Верховного Суду від 08.07.2020 по справі №463/1352/16-а зазначено, що в силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.
Суд вважає, що за таких обставин факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, є недоведеним, оскільки відповідачем не надано суду доказів, що позивач допустив порушення п. 9.2 б) ПДР.
Відповідно до Постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 26.04.2018 по справі №211/3520/16-а, саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого правопорушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.
Відповідно до частини першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Таким чином, в адміністративному процесі, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.
На обов`язок та важливість доведення саме відповідачем як суб`єктом владних повноважень правомірності винесення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, правомірності та законності прийнятої постанови вказує Верховний Суд у постановах від 24 квітня 2019 року (справа №537/4012/16-а), від 17.07.2019 (справа №295/3099/17).
Як вже зазначалося вище, в силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.
Згідно ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до вимог п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
З урахуванням зазначених обставин суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 ..
Суд відхиляє доводи представника відповідача про правомірність оскаржуваної постанови, у зв`язку з тим, що вчинення адміністративного правопорушення позивачем не заперечувалося під час прийняття спірної постанови, оскільки уважає, що сам факт визнання особою вини у порушенні ПДР не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень за відсутності інших належних доказів і не звільняє відповідача від доведення правомірності свого рішення.
Аналогічний висновок викладений Верховним Судом у постанові від 08.07.2020 у справі № 177/525/17.

VІ. Судові витрати.
Відповідно до ч. 2-5 ст. 134 КАС України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.
Таким чином, документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Статтею 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", визначено, що інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення; представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Відповідно до п.п. 1, 2, 6 ч. 1 та ч. 2 ст. 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", до видів адвокатської діяльності, серед іншого, відносяться: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.
При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (в подальшому - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).
У пункті 269 Рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі Іатрідіс проти Греції (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).
Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).
Аналогічні висновки щодо застосування норм матеріального права, викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 та в постановах Верховного Суду від 17.09.2019 у справі № 810/3806/18, від 31.03.2020 у справі № 726/549/19.
Вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін. При цьому, принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися, у тому числі, через призму принципу співмірності, який, як вже було зазначено вище, включає у себе такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони.
Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладений в постанові Верховного Суду від 02.09.2020 у справі № 826/4959/16.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
Крім того, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд, з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Аналогічні висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 200/14113/18-а, від 31.03.2020 у справі № 726/549/19, від 21.05.2020 у справі № 240/3888/19, від 11.02.2021 у справі № 520/9115/19, № 640/19536/18 від 03.02.2022.
Також, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг з категорією складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Матеріалами справи встановлено, що позивач на підтвердження витрат з оплати правової допомоги, понесених ним при розгляді справи у суді надано договір про надання правничої допомоги №07/02/26 від 07.02.2026 в адміністративній справі від 03.02.2026, Денисенком С.В, копію ордеру на надання правничої (правової) допомоги, протокол погодження вартості послуг, акт виконаних робіт від 09.02.2026, копію квитанції до прибуткового касового ордеру №1 від 09.02.2026 про сплату 2000,00 грн
Оцінивши обставини справи та надані докази у їх сукупності, враховуючи принципи обґрунтованості, співмірності і пропорційності судових витрат, суд приходить до висновку про стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2 000,00 грн.
За змістомч.1, 2 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом
Відповідно до п.1 ч.1ст.139 КАС України установлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
За таких обставин необхідно стягнути з Головного управління Національної поліції в Чернігівській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача понесені судові витрати у виді судового збору в розмірі 532 грн 48 коп.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 9, 14, 19, 72, 77, 90, 245, 246, 250, 286 КАС України, суд
В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити. 
Скасувати постанову серії ЕНА №6609883 від 03.02.2026 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 122 КУпАП.
Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.2 ст. 122 КУпАП - закрити.
Стягнути з Головного управління Національної поліції у Чернігівській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати понесені на сплату судового збору в розмірі 532 гривні 48 копійок та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 000 гривні 00 копійок. 
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Шостого апеляційного адміністративного суду через Новозаводський районний суд міста Чернігова протягом десяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 

відповідач: Головне управління національної поліції в Чернігівській області (місцезнаходження: 14000, м. Чернігів, просп. Перемоги, 74, ЄДРПОУ 40108651)

Суддя    Ю.К. Овсієнко