Справа № 444/2711/26
Провадження № 2/444/1966/2026

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2026 року        м. Жовква
Жовківський районний суд Львівської області у складі:
головуючий суддя Зеліско Р. Й.
секретар судового засідання Мамедова Г.І.
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Жовкві Львівської області  цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Жовківської міської ради Львівського району Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Львівського районного нотаріального округу Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів)Кобзар Любов Вікторівна; Жовківська державна нотаріальна контора Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів)про визнання права власності на 2/3 частини житлового будинку як майна колишнього колгоспного типу двору в порядку спадкування, визнання права власності на 1/3 частину житлового будинку члена колишнього колгоспного типу двору,-

В С Т А Н О В И В : 

Позивач ОСОБА_1 через представника, адвоката Козакевича Ростислава Васильовича, звернулася в суд із позовом до Жовківської міської ради Львівського району Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Львівського районного нотаріального округу Львівської області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Кобзар Любов Вікторівна, Жовківська державна нотаріальна контора Львівської області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, у якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею площею 81,7 м2, житловою площею 50,3 м2, допоміжна площа 31,4 м2, з господарськими будівлями та спорудами, у якому право власності на 1/3 частину даного будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка фактично прийняла, але юридично не оформила спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на 1/3 частину даного будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на 1/3 частину даного будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд як членом колишнього колгоспного типу двору.
Позовні вимоги мотивовані тим, що будинок за адресою АДРЕСА_2 станом на 30 червня 1990 року та 15 квітня 1991 року належав до колгоспного типу двору, головою колгоспного типу двору був ОСОБА_3 , а членами ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , які не втратили право на частку в майні двору станом на 15 квітня 1991 року, беручи до уваги рівність часток членів двору, то відповідно кожному належало по 1/3 частині даного будинку, колишнього колгоспного типу двору.
ОСОБА_2 як дочка ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , була спадкоємцем за законом першої черги після його смерті, оскільки заповіт від імені ОСОБА_3 не посвідчувався.
ОСОБА_2 не відмовлялася від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , навпаки фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, оскільки проживала разом із її батьком, вела з ним спільне господарство, займалася його похованням.
ОСОБА_2 фактично прийняла, але юридично не оформила спадщину після смерті ОСОБА_3 .
ОСОБА_1 як дочка ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , є спадкоємцем першої черги за законом після її смерті.
ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті матері, ОСОБА_2 , враховуючи норму ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України, оскільки була зареєстрована та постійно проживала разом із нею на день відкриття спадщини, тобто на день смерті спадкодавця, не відмовилася від прийняття спадщини протягом шестимісячного строку з дня відкриття спадщини.
Однак, нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину, оскільки не подані правовстановлючі документи, які б підтверджували право власності спадкодавців на майно, а саме частини житлового будинку.
Так як ОСОБА_3 належала на праві власності 1/3 частина житлового будинку АДРЕСА_1 з відповідною частиною господарських будівель та споруд як голові колишнього колгоспного типу двору, ОСОБА_4 належала на праві власності 1/3 частина житлового будинку АДРЕСА_1 з відповідною частиною господарських будівель та споруд як члену колишнього колгоспного типу двору, оскільки крім них членом колишнього колгоспного типу двору була ОСОБА_1 , всі вони не втратили право на частку в майні двору станом на 15 квітня 1991 року, а частки всіх членів двору є рівними, а тому право на спадкування даного майна підлягає захисту в судовому порядку, крім того просять врахувати, що за позивачем як членом колишнього колгоспного типу двору підлягає визнанню право власності на 1/3 частину житлового будинку із відповідною частиною господарських будівель та спору, просять задовольнити позовні вимоги.
Ухвалою Жовківського районного суду Львівської області від 15 червня 2026 року прийнято позовну заяву до розгляду та постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 08 липня 2026 року.
Витребувано з Жовківської державної нотаріальної контори Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України належним чином засвідчену (прошиті та пронумеровані всі аркуші, скріплені гербовою печаткою) копію спадкової справи № 552/2020, яка зареєстрована 14 грудня 2020 року після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 та копію спадкової справи, яка зареєстрована після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Витребувано у приватного нотаріуса Львівського районного нотаріального округу Львівської області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Кобзар Любов Вікторівни належним чином засвідчену (прошиті та пронумеровані, скріплені гербовою печаткою всі аркуші) копію спадкової справи № 133/2023, яка зареєстрована 08 грудня 2023 року після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позивач ОСОБА_1 та її представник, адвокат Козакевич Р. В., в підготовче судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час та місце проведення такого були повідомлені належним чином, однак подали на адресу суду письмову заяву, у якій просять справу розглядати у їх відсутності. Зазначили, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять такі задовольнити, не заперечують проти ухвалення заочного рішення у справі.
Представник відповідача, Жовківської міської ради Львівського району Львівської області, в підготовче судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином, однак з Жовківської міської ради на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі їх представника, зазначили, що визнають позовні вимоги, не заперечують проти задоволення таких.
Третя особа, яка не заявляє самостійний вимог на предмет спору, приватний нотаріус Львівського районного нотаріального округу Львівської області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Кобзар Любов Вікторівна, в підготовче судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце проведення такого була повідомлена належним чином, однак від неї на адресу суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутності. Зазначила, що при вирішенні справи покладається на думку суду.
Крім того на виконання вимог ухвали суду від приватного нотаріуса Львівського районного нотаріального округу Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кобзар Любов Вікторівни на адресу суду надішла засвідчена копія спадкової справи № 133/2023, яка зареєстрована 08 грудня 2023 року після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Жовківської державної нотаріальної контори Львівської області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України в підготовче судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце проведення такого була повідомлена належним чином, однак з Жовківської ДНК на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі їх представника, зазначили, що не заперечують проти задоволення позовних вимог, при вирішенні справи покладаються на думку суду.
На виконання вимог ухвали із Жовківської державної нотаріальної контори на адресу суду надійшла засвідчена копія спадкової справи № 552/2020, яка зареєстрована 14 грудня 2020 року після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 , та інформація довідка зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) щодо реєстрації спадкової справи після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .
А тому, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи без участі позивача, представника відповідача, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, які не з`явилися в підготовче судове засідання, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце проведення такого, зважаючи на подані ними заяви про розгляд справи у їх відсутності, висловлені позиції у справі.
Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку.
Ч. 3 ст. 200 ЦПК України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.
Так як відповідач не заперечує проти позовних вимог, тобто фактично визнав позовні вимоги, покладається при вирішенні справи на думку суду, суд вважає за можливе ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження.
Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
Ч. 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 у селі Зіболки, Жовківського району Львівської області, що підтверджується викладеним у паспорті громадянина України серії НОМЕР_1 , який виданий Жовківським РВ ГУДМС України у Львівській області 26 червня 2015 року.
З витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00027702803, який виданий 08 вересня 2020 року Жовківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), вбачається, що ОСОБА_1 26 травня 2001 року зареєструвала шлюб із ОСОБА_5 у виконавчому комітеті Зіболківської сільської ради Жовківського району Львівської області, про що було складено актовий запис № 6, внаслідок чого змінила прізвище на ОСОБА_6 .
В подальшому, 14 листопада 2006 року, даний шлюб було розірвано у Жовківському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, про що було складено відповідний актовий запис № 179.
Після державної реєстрації розірвання шлюбу присвоєно чоловікові прізвище ОСОБА_6 , дружині- ОСОБА_7 .
Факт розірвання шлюбу також підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 , яке видане повторно Жовківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) 08 вересня 2020 року.
Батьком позивача є ОСОБА_8 , матір`ю – ОСОБА_2 , що підтверджується викладеним у свідоцтві про народження серії НОМЕР_3 , яке видане Підліснянською сільською радою Львівської області 22 січня 1981 року.
З витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00027702773, який виданий 08 вересня 2020 року Жовківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), вбачається, що батько позивача, ОСОБА_8 , та мати позивача, ОСОБА_9 , 26 квітня 1980 року зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті Підліснянської сільської ради Жовківського району Львівської області, про що було складено актовий запис № 11.
24 лютого 1988 року даний шлюб було розірвано, про що було складено актовий запис № 25.
Тобто, дошлюбним прізвищем матері позивача, ОСОБА_2 , було ОСОБА_10 .
З рішення Жовківського районного суду Львівської області від 12 вересня 2024 року, яке набрало законної сили 15 жовтня 2024 року, у справі № 444/3570/24, провадження № 2/444/1268/2024, вбачається, що встановлено юридичний факт родинних відносин між фізичними особами, а саме те, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , є дочкою ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , а він відповідно її батьком.
Встановлено юридичний належності правовстановлюючого документа, а саме те, що сертифікат на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії ЛВ № 010525, який виданий 15.02.1995 року Зіболківською сільською радою та зареєстрований у книзі записів сертифікатів на право приватної власності на землю (середню земельну частку) за № 650, згідно якого ОСОБА_11 на підставі рішення Зіболківської сільської ради від 15.09.1993 року було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,81 га без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості для ведення селянського (фермерського) або колективного господарства, розташовану на території села Зіболки Зіболківської сільської ради, належить ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Визнано за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , право на земельну частку (пай) площею 1,67 га умовних кадастрових гектарів без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості, що розташована на території села Зіболки колишньої Зіболківської сільської ради Жовківського району Львівської області, а на сьогоднішній день Жовківської міської ради Львівського району Львівської області, право на яку ОСОБА_2 мала на підставі сертифіката на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії ЛВ № 010015, виданого Зіболківською сільською радою 15.02.1995 року та зареєстрованого у книзі записів сертифікатів на право приватної власності на землю (середню земельну частку) за № 651.
Визнано за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , право на земельну частку (пай) площею 0,81 га умовних кадастрових гектарів без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості, що розташована на території села Зіболки колишньої Зіболківської сільської ради Жовківського району Львівської області, а на сьогоднішній день Жовківської міської ради Львівського району Львівської області, право на яку ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 мав на підставі сертифіката на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії ЛВ № 010525, виданого Зіболківською сільською радою 15.02.1995 року та зареєстрованого у книзі записів сертифікатів на право приватної власності на землю (середню земельну частку) за № 650, після смерті якого ОСОБА_2 спадщину за законом фактично прийняла, але юридично не оформила своїх спадкових прав.
Згідно ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.
З довідки № 789, яка видана виконкомом Жовківської міської ради Львівського району Львівської області 14 листопада 2025 року, вбачається, що згідно погосподарського обліку станом на 30 червня 1990 року головою колгоспного двору в АДРЕСА_2 був ОСОБА_3 , 1930 року народження, померлий ІНФОРМАЦІЯ_2 , членами двору: ОСОБА_4 , дружина голови двору, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_1 , онука голова двору, 1980 року народження, тобто позивач.
Викладеним у довідці № 790, яка видана виконкомом Жовківської міської ради Львівського району Львівської області 14 листопада 2025 року, стверджується, що згідно погосподарського обліку станом на 15 квітня 1991 року головою колгоспного двору в АДРЕСА_2 був ОСОБА_3 , 1930 року народження, померлий ІНФОРМАЦІЯ_2 , членами двору: ОСОБА_4 , дружина голови двору, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_1 , онука голова двору, 1980 року народження, тобто позивач.
Згідно ст. 120 Цивільного кодексу Української РСР від 18 липня 1963 року майно колгоспного типу двору належить його членам на праві сумісної власності.
Відповідно до ч. 2 ст. 123 Цивільного кодексу Української РСР від 18 липня 1963 року розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.
Постановою Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22 грудня 1995 року із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України № 15 від 25 травня 1998 року, встановлено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.
Виходячи з даних, так як будинок станом на 30 червня 1990 року та 15 квітня 1991 року належав до колгоспного типу двору, головою колгоспного типу двору був ОСОБА_3 , а членами ОСОБА_4 та позивач, ОСОБА_1 , які не втратили право на частку в майні двору станом на 15 квітня 1991 року, беручи до уваги рівність часток членів двору, то відповідно кожному належало по 1/3 частині даного будинку, колишнього колгоспного типу двору.
ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що 22 квітня 2003 року було зроблено запис за № 19, що підтверджується викладеним у свідоцтві про смерть серії НОМЕР_5 , яке видане 22 квітня 2003 року Зіболківською сільською радою.
Відповідно п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України від 16 січня 2003 року, що набрав чинності 01 січня 2004 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР від від 18 липня 1963 року у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. 
Оскільки ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто спадщина відкрилася до набрання чинності ЦК України, то до правовідносин, що стосуються прийняття спадщини після його смерті необхідно застосовувати положення Цивільного кодексу Української РСР від 18 липня 1963 року.
Згідно ч. 1 ст. 524 Цивільного кодексу Української РСР від 18 липня 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.
Відповідно до ст. 534 Цивільного кодексу Української РСР від 18 липня 1963 року кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.
Нормою ч. 2 ст. 524 Цивільного кодексу Української РСР від 18 липня 1963 року встановлено, що спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.
З довідки № 311, яка видана виконавчим комітетом Жовківської міської ради Львівського району Львівської області 01 травня 2025 року, вбачається, що від імені ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , заповіт сільською радою не посвідчувався. 
Не посвідчувався заповіт від імені ОСОБА_3 й нотаріусом, що підтверджується інформаційною довідкою зі спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори).
Так як заповіт від імені ОСОБА_3 не посвідчувався, а тому спадкування після його смерті відбувається за законом.
Згідно ст. 527 Цивільного кодексу Української РСР від 18 липня 1963 року спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. 
Нормою ч. 1 ст. 529 Цивільного кодексу Української РСР від 18 липня 1963 року встановлено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.
Так як ОСОБА_2 є дочкою ОСОБА_3 , а тому враховуючи норму ч. 1 ст. 529 Цивільного кодексу Української РСР від 18 липня 1963 року, вона була спадкоємцем за законом першої черги після смерті ОСОБА_3 .
Викладеним у довідці № 308, яка видана виконкомом Жовківської міської ради Львівського району Львівської області 01 травня 2025 року, стверджується, що ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , до дня смерті проживав і був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .
З довідки № 794, яка видана виконавчим комітетом Жовківської міської ради Львівського району Львівської області 14 листопада 2025 року, вбачається, що ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживала разом зі своїм батьком, ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , до дня його смерті за адресою: АДРЕСА_2 та вели спільне господарство.
Згідно ст. 548 Цивільного кодексу Української РСР від 18 липня 1963 року для придбання спадщини необхідно щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.
Ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР від 18 липня 1963 року встановлено, що визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців.
Згідно ст. 553 Цивільного кодексу Української РСР від 18 липня 1963 року спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається.
Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини.
Протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, яким згідно ст. 525 Цивільного кодексу Української РСР від 18 липня 1963 року визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим — день, зазначений в статті 21 цього Кодексу, ОСОБА_2 як спадкоємець за законом першої черги після смерті ОСОБА_3 не відмовлялася від прийняття спадщини, навпаки фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, оскільки проживала разом із її батьком, вела з ним спільне господарство, займалася його похованням.
Водночас із інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 75061465, яка видана 08 грудня 2023 року приватним нотаріусом Кобзар Л. В., вбачається, що спадкова справа після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , не реєструвалася.
Тобто, ОСОБА_2 фактично прийняла, але юридично не оформила спадщину після смерті ОСОБА_3 .
Ці обставини встановлені в тому числі й в рішенні Жовківського районного суду Львівської області від 12 вересня 2024 року, яке набрало законної сили 15 жовтня 2024 року, у справі № 444/3570/24, провадження № 2/444/1268/2024.
Мати позивача, ОСОБА_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що 01 жовтня 2004 року було складено відповідний актовий запис № 25, що підтверджується викладеним у свідоцтві про смерть серії НОМЕР_6 , яке видане повторно Жовківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) 08 вересня 2020 року.
Згідно ч. 1, 2 ст. 1220 Цивільного кодексу України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).
А тому, після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина, в тому числі і на майно, яке нею фактично успадковане, але юридично не оформлене після смерті її батька, ОСОБА_3 .
Нормою ст. 1217 Цивільного кодексу України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 1222 Цивільного кодексу України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.
Згідно із ч. 1 ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.
З довідки № 793, яка видана виконавчим комітетом Жовківської міської ради Львівського району Львівської області 14 листопада 2025 року, вбачається, що від імені ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , заповіт сільською радою не посвідчувався.
Не посвідчувався заповіт від імені ОСОБА_2 й нотаріусом, що підтверджується інформаційною довідкою зі спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори).
Ч. 2 ст. 1223 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
Так як заповіт від імені  ОСОБА_2 не посвідчувався, а тому спадкування після її смерті відбувається за законом.
Згідно ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкоємця, у тому числі зачаті за життя спадкоємця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
ОСОБА_1 як дочка ОСОБА_2 є спадкоємцем першої черги за законом після її смерті.
Відповідно до ч. 1 ст. 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Згідно ч. 1 ст. 1270 Цивільного кодексу України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, яким є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, що передбачено ч. 2 ст. 1220 Цивільного кодексу України.
Викладеним у довідці № 791, яка видана виконавчим комітетом Жовківської міської ради Львівського району Львівської області 14 листопада 2025 року, стверджується, що ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , до дня смерті проживала і була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .
З довідки № 792, яка видана виконавчим комітетом Жовківської міської ради Львівського району Львівської області 14 листопада 2025 року, вбачається, що ОСОБА_1 проживала разом і була зареєстрована зі своєю матір`ю, ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , до дня її смерті за адресою: АДРЕСА_2 , та вели спільне господарство.
Ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу України, він не заявив про відмову від неї.
Як наслідок, ОСОБА_1 як спадкоємець за законом першої черги прийняла спадщину після смерті матері, ОСОБА_2 , враховуючи норму ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України, оскільки була зареєстрована та постійно проживала разом із нею на день відкриття спадщини, тобто на день смерті спадкодавця, не відмовилася від прийняття спадщини протягом шестимісячного строку з дня відкриття спадщини.
Внаслідок звернення позивача приватним нотаріусом Львівського районного нотаріального округу Львівської області Кобзар Л. В. 08 грудня 2023 року після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , було зареєстровано спадкову справу № 133/2023, номер у Спадковому реєстрі 71699960, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 75067807 від 08 грудня 2023 року.
Постановою від 06 квітня 2026 року приватний нотаріус Львівського районного нотаріального округу Львівської області Кобзар Любов Вікторівна відмовила ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на нерухоме майно, а саме на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка фактично прийняла та юридично не оформила свої спадкові права після смерті батька, ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , через те, що не подані правовстановлюючі документи на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .
ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується викладеним у свідоцтві про смерть серії НОМЕР_7 , яке видане виконавчим комітетом Зіболківської сільської ради Жовківського району Львівської області 08 вересня 2010 року.
ОСОБА_4 на випадок своєї смерті зробила таке заповітне розпорядження: все її майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося і все те, на що вона матиме право за законом і що належатиме їй на день її смерті, заповіла у власність своїй онуці, ОСОБА_1 , яка проживає в селі Зіболки, Жовківського району Львівської області, тобто позивачу.
Даний заповіт 20 серпня 2010 року посвідчений секретарем виконкому Зіболківської сільської ради Жовківського району Львівської області Онисько Марією Іванівною та зареєстровано в реєстрі під № 38.
Згідно даних Зіболківської сільської ради Жовківського району Львівської області заповіт громадянкою ОСОБА_4 не скасовувався і не поновлювався. 
Чинність даного заповіту підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 75061227, яка видана 08 грудня 2023 року приватним нотаріусом Кобзар Любов Вікторівною.
Також чинність даного заповіту підтверджується витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі № 31399562, який виданий 16 серпня 2012 року Львівською філією державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України.
З довідки № 305, яка видана виконавчим комітетом Жовківської міської ради Львівського району Львівської області 01 травня 2025 року, вбачається, що ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , до дня смерті проживала і була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .
Викладеним у довідці № 306, яка видана виконавчим комітетом Жовківської міської ради Львівського району Львівської області 01 травня 2025 року, стверджується, що ОСОБА_12 проживала разом і була зареєстрована із своєю бабою, ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , до дня її смерті за адресою: АДРЕСА_2 та вели спільне господарство.
З довідки № 307, яка видана виконавчим комітетом Жовківської міської ради Львівського району Львівської області 01 травня 2025 року, вбачається, що громадянка ОСОБА_4 , станом на 08 вересня 2010 року (день смерті), дійсно була зареєстрована і проживала в АДРЕСА_2 , в такому складі сім`ї: ОСОБА_1 , 1980 року народження, онука; ОСОБА_13 , 1999 року народження, правнука.
Як наслідок ОСОБА_1 як спадкоємець за заповітом прийняла спадщину після смерті баби, ОСОБА_4 , враховуючи норму ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України, оскільки була зареєстрована та постійно проживала разом із нею на день відкриття спадщини, тобто на день смерті спадкодавця, не відмовилася від прийняття спадщини протягом шестимісячного строку з дня відкриття спадщини.
Інших спадкоємців за заповітом, осіб, які б мали право на обов`язкову частку у спадщині після смерті ОСОБА_4 та прийняли спадщину внаслідок спільного проживання разом із ОСОБА_4 або внаслідок звернення до нотаріуса у шестимісячний строк після її смерті із заявою про прийняття спадщини з матеріалів справи не вбачається, судом під час розгляду справи не встановлено.
Внаслідок звернення ОСОБА_1 із заявою про видачу свідоцтв про право на спадщину за заповітом у Жовківській державній нотаріальній конторі Львівської області 14 грудня 2020 року було зареєстровано спадкову справу після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 , № 552/2020, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 62875362 від 14 грудня 2020 року. 
З рішення Жовківського районного суду Львівської області від 04 квітня 2024 року, яке набрало законної сили 14 травня 2024, у справі № 444/806/24, провадження № 2/444/528/2024, вбачається, що встановлено факт, що має юридичне значення, а саме, що сертифікат на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії ЛВ № 010526 виданого Зіболківською сільською радою 15 лютого 1995 року та зареєстрованого у книзі записів сертифікатів на право приватної власності на землю (середню земельну частку) за № 652, згідно якого ОСОБА_4 на підставі рішення Зіболківської сільської ради від 15 вересня 1993 року було передано у приватну власність земельну ділянку площею 1,67 га без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості для ведення селянського (фермерського) або колективного господарства, розташовану на території села Зіболки Зіболківської сільської ради, належить ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Визнано в порядку спадкування за заповітом право за ОСОБА_1 на земельну частку (пай) розміром 1,67 га умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі, земельна ділянка розташована на території Жовківської міської ради Львівського району Львівської області (колишня Зіболківська сільська рада), які належали ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , на підставі сертифікату серії ЛВ № 010526, виданого Зіболківською сільською радою 15 лютого 1995 року та зареєстрованого у книзі записів сертифікатів на право приватної власності на землю (середню земельну частку) за № 652.
Однак, листом № 149/01-16 від 26 лютого 2026 року Жовківська державна нотаріальна контора Львівської області, повідомила, що відповідно до довідки, виданої виконкомом Жовківської міської ради Львівського району Львівської області від 14 листопада 2025 року за № 789 станом на 30 червня 1990 року членом двору, будинку, що розташований в АДРЕСА_2 являлася ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Роз`яснено, що для видачі свідоцтва про право на спадщину необхідно подати в нотаріальну контору оригінал правовстановлюючого документа на вищевказаний житловий будинок на члена двору, а саме ОСОБА_4 , а у випадку відсутності такого документа, необхідно звернутися в судові органи для оформлення права власності на частину житлового будинку в порядку спадкування.
Суд враховує, що ОСОБА_1 не може подати нотаріусам правовстановлюючий документ на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , оскільки з довідки № 2386, яка видана Комунальним підприємством Львівської обласної ради «Шептицьке міжміське бюро технічної інвентаризації» 26 травня 2025 року, вбачається, що в КП ЛОР «Шептицьке міжміське бюро технічної інвентаризації» станом на 31 грудня 2012 року, реєстрація права власності на не нерухоме майно по АДРЕСА_2 не проводилась.
Згідно нового адміністративно-територіального устрою України село Зіболки належить до Жовківської територіальної громади Львівського району Львівської області.
Тобто правовстановлюючий документ на частини житлового будинку, належні голові колишнього колгоспного типу двору, члена колишнього колгоспного типу, не видавалися, таке свідоцтво про право власності відсутнє, оскільки реєстрація права власності не проводилась.
Відповідно до частини 3 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року № 1952-ІV речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.
Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстрованим в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).
Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.
Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок.
За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.
До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад.
Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. Дані погосподарських книг були звітом про житлові будинки, що знаходяться на праві власності громадян.
Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).
Тобто, з вищенаведеного вбачається, що записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.
Таким чином право власності на житловий будинок (колишній колгоспний тип двору) АДРЕСА_1 було зареєстроване згідно вимог діючого на той час законодавства в погосподарській книзі Зіболківської сільської ради Жовківського району Львівської області.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. 
Відповідно до підпункту 4.15, 4.18 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. 
З технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, витягу з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, ідентифікатора об`єкта будівництва, виготовлених Комунальним підприємством Львівської обласної ради «Шептицьке міжміське бюро технічної інвентаризації», та з довідки-характеристики № 2387, яка видана Комунальним підприємством Львівської обласної ради «Шептицьке міжміське бюро технічної інвентаризації» 26 травня 2025 року на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 , вбачається, що рік побудови житлового будинку 1981, загальна площа житлового будинку 81,7 м2, житлова площа 50,3 м2, допоміжні приміщення та їх площа: веранда 6,4 м2, коридор 8,9 м2, кухня 10,8 м2, санвузол 5,3 м2, загальна площа допоміжних приміщень 31,4 м. кв.
При будинку є господарська будівля, та споруди: ворота з хвірткою, огорожа, колодязь, огорожа, ворота.
Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права.
Відповідно до ст. 80 ЦК України встановлено, що жилий будинок є об`єктом права приватної власності.
Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Ст. 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. 
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Так як ОСОБА_3 належала на праві власності 1/3 частина житлового будинку АДРЕСА_1 з відповідною частиною господарських будівель та споруд як голові колишнього колгоспного типу двору, ОСОБА_4 належала на праві власності 1/3 частина житлового будинку АДРЕСА_1 з відповідною частиною господарських будівель та споруд як члену колишнього колгоспного типу двору, оскільки крім них членом колишнього колгоспного типу двору була ОСОБА_1 , всі вони не втратили право на частку в майні двору станом на 15 квітня 1991 року, а частки всіх членів двору є рівними, а тому право позивача на спадкування даного майна підлягає захисту в судовому порядку, як наслідок суд приходить до висновку, що є всі підстави для визнання за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею площею 81,7 м2, житловою площею 50,3 м2, допоміжна площа 31,4 м2, з господарськими будівлями та спорудами, у якому право власності на 1/3 частину даного будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка фактично прийняла, але юридично не оформила спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на 1/3 частину даного будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на 1/3 частину даного будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд як членом колишнього колгоспного типу двору.
Враховуючи встановлені обставини та досліджені докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню в повному обсязі.
Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог позивача.

Керуючись ст. ст. 4, 6, 7, 12, 76, 77, 81, 141, 258-259, 263, 264, 265, 268, 280-284, 354, 355, 430 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:
Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею площею 81,7 м2, житловою площею 50,3 м2, допоміжною площею 31,4 м2, з господарськими будівлями та спорудами, у якому:
- право власності на 1/3 частину даного будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка фактично прийняла, але юридично не оформила спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , 
- право власності на 1/3 частину даного будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 , 
- право власності на 1/3 частину даного будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд як членом колишнього колгоспного типу двору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст рішення виготовлено 09.07.2026 року.

Суддя:      Зеліско Р. Й.