Справа № 560/10983/26
РІШЕННЯ
іменем України

29 липня 2026 року | м. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Шевчука О.П. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, в якому просить Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 13.11.2024 року в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах та в частині не зарахування до пільгового стажу ОСОБА_1 періоду роботи водієм міського пасажирського автобуса з 12.01.1989 року по 31.12.2001 року та з 01.10.2004 року по 25.04.2007 року включно . Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу період роботи з 12.01.1989 року по 31.12.2001 року та з 01.10.2004 року по 25.04.2007 року включно на посаді водія міського пасажирського автобуса та призначити пенсію за віком на пільгових умовах згідноіз пунктом 8 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з дати звернення до пенсійного фонду.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що дії відповідача щодо відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах є незаконними, протиправними та такими, що прийнятті з порушенням норм пенсійного законодавства.
Ухвалою суду від 19.06.2026 у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області в частині визнання протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 13.11.2024 року в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах та в частині не зарахування до пільгового стажу ОСОБА_1 періоду роботи водієм міського пасажирського автобуса з 12.01.1989 року по 31.12.2001 року та з 01.10.2004 року по 25.04.2007 року включно - відмовлено.
Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду суд відкрив провадження в адміністративній справі, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження.
Головне управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області не скористалося правом подання відзиву на позов, тому, враховуючи приписи частини 6 статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Дослідивши докази по справі, суд встановив наступні обставини.
Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 12.05.2026 у справі №560/7797/25 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 23.10.2024 року щодо зарахування до пільгового стажу періодів роботи з 12.01.1989 по 31.12.2001 та з 01.10.2004 по 25.04.2007, включно, на посаді водія міського пасажирського автобуса, з урахування правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Виконуючи зазначену постанову суду у справі №560/7797/25 головним управлінням повторно розглянуто заяву позивача від 23.10.2024 щодо зарахування до пільгового стажу періодів роботи з 12.01.1989 по 31.12.2001 та з 01.10.2004 по 25.04.2007.
За результатами повторного розгляду заяви від 23.10.2024 рішенням головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 01.06.2026 №221250004552 в призначенні пенсії на пільгових умовах відповідно до пункту 8 частини 2 статті 114 Закону ОСОБА_1 відмовлено, оскільки позивачем не надано довідки про підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів згідно додатку 5 до Порядку №637. Також вказано, що Порядком №637 не передбачено підтвердження пільгового стажу роботи показами свідків.
Не погоджуючись з таким рішенням позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд враховує наступне.
Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною першою статті 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 5 листопада 1991 року №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон №1788-ХІІ) та Законом України від 09.07.2003 №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-ІV).
Закон №1788-ХІІ був введений в дію з 01 січня 1992 року в частині норм, що стосуються призначення і виплати пенсій та коригування рівнів пенсій, призначених до введення цього Закону; з 01 квітня 1992 року в повному обсязі.
З 01 січня 2004 року набув чинності Закон України від 09.07.2003 №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
3 жовтня 2017 року Верховною Радою України було ухвалено Закон України №2148-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій", що доповнив Закон №1058-ІV розділом ХІV-1, який містить пункт 2 частини другої статті 14 такого змісту: "на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах".
Відповідно до статті 12 Закону №1788-ХІІ право на пенсію за віком мають чоловіки після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.
Однак, згідно з пунктом "з" статті 13 в редакції, чинній до внесення змін Законом №213-VІІІ на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: водії міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) і великовагових автомобілів, зайнятих у технологічному процесі важких і шкідливих виробництв: чоловіки після досягнення 55 років і при стажі роботи 25 років, в тому числі на зазначеній роботі не менше 12 років 6 місяців; жінки після досягнення 50 років і при стажі роботи 20 років, в тому числі на зазначеній роботі не менше 10 років.
Законом №213-VІІІ, який набрав чинності з 1 квітня 2015 року, збільшено раніше передбачений пунктом "з" статті 13 Закону №1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 50 років до 55 років.
Таке правове регулювання існувало до прийняття Конституційним Судом України рішення від 23.01.2020 року №1-р/2020 "У справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року №213-VIII".
Відповідно до пункту 1 резолютивної частини вказаного рішення визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 року №1788-XII зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року №213-VIII.
Згідно з пунктом 2 резолютивної частини вказаного рішення стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 року №1788-XII зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року №213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Відповідно до пункту 3 резолютивної частини вказаного рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 року №1788-XII в редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року №213-VIII для осіб, які працювали до 01.04.2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: "На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, водії міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) і великовагових автомобілів, зайнятих у технологічному процесі важких і шкідливих виробництв: жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи 20 років, в тому числі на зазначеній роботі не менше 10 років".
Отже, з 23.01.2020 року в Україні існують два Закони, які одночасно регламентують правила призначення пенсій водіям міського пасажирського транспорту, а саме: пункт "з" ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" у редакції до прийняття Закону України від 02.03.2015 року №213-VIII та ч.8 ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у редакції Закону України від 03.10.2017 року №2148-VIII.
Відповідно до статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Пунктами 1 та 2 постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній" №637 від 12.08.1993 року (далі - Постанова №637), передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Відповідно до пункту 20 Порядку №637, у випадку, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ організацій або їх правонаступників.
Отже, необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт як водія міського пасажирського транспорту за умови дотримання вимог пункту "з" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення". Відсутність підтвердження цих обставин не породжує виникнення права на зарахування пільгового стажу та призначення пенсії на пільгових умовах.
Основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, відсутність якої передбачає застосування Порядку №637.
Відповідно до пункту 12 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України від 01.03.2001 №121, Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" фонду України постановою від 25.11.2005 року №22-1, правління Пенсійного (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 року №13-1), зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846, затвердило "Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі Порядок №22-1). Відповідно до пункту 3.3 Порядку №22-1, орган, що призначає пенсію, надає: -роз`яснення особам з питань призначення та виплати пенсій; - у разі необхідності-бланки документів; - допомогу особам щодо одержання відсутніх документів для призначення пенсії.
Згідно із пунктами 4.1, 4.2 Порядку №22-1, заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію. При прийманні документів працівник структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб: - ідентифікує заявника (його представника); - надає інформацію щодо умов та порядку призначення (перерахунку) пенсії; - реєструє заяву, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта; - уточнює інформацію про факт роботи (навчання, служби, підприємницької діяльності) і про інші періоди діяльності до 01 січня 2004 року, що можуть бути зараховані до страхового стажу; - проводить опитування свідків для підтвердження стажу відповідно до пунктів 17-19 Порядку підтвердження наявного стажу роботи.
Опитування свідків проводиться згідно із пунктом 12 Порядку підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу для призначення пенсії.
З матеріалів справи встановлено, що позивачу рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 01.06.2026 року №221250004552 відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах та в частині не зарахування до пільгового стажу періоду роботи водієм міського пасажирського автобуса з 12.01.1989 по 31.12.2001 та з 01.10.2004 по 25.04.2007 включно.
Суд звертає увагу, що із змісту записів трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 від 06.06.1971 року зазначено:
-запис № 1 від 12.01.1989 року-прийнятий водієм 3-го класу в пасажирську колону Полонського АТП-16844, наказ № 3-к від 12.01.1989 року;
-запис № 2 від 27.12.1995 року-Полонське АТП-16844 перетворено у ВАТ Полонське АТП-16844;
-запис № 3 від 31.12.2001 року-звільнений по статті 38 КЗпП України бажанням, наказ № 53-к від 31.12.2001 року; 
-за власним-запис № 8 від 01.10.2004 року-прийнятий водієм автомобіля 1 класу (автобуси) у ВАТ Полонське АТП-16844, наказ № 56-к від 01.10.2004 року;
-запис № 9 від 25.04.2007 року-звільнений за власним бажанням, стаття 38 КЗпП України , наказ № 28-к від 25.04.2007 року.
Зокрема позивачем надано копію архівного витягу №714 від 03.10.2024 року, виданого трудовим архівом Полонської міської ради Шепетівського району Хмельницької області по ВАТ "Полонське АТП 16844" на ім`я ОСОБА_1 де чітко зазначено, що позивач працював водієм автобуса по місту.
Окрім того, судом з матеріалів справи встановлено, що позивачем надані письмові пояснення:
- ОСОБА_2 який в період з 1983 по 2004 роки працював начальником пасажирських перевезень та директором ВАТ "Полонське АТП 16844". Пояснення засвідчене старостою Великоберезнянського старостинського округу;
- ОСОБА_3 який також працював головним інженером та директором ВАТ "Полонське АТП 16844". Дані керівники письмовими поясненнями підтверджують факт роботи позивача водієм автобуса міського пасажирського транспорту для здійснення перевезень населення по місту Полонне в період з 12.01.1989 по 31.12.2001 та з 01.04.2004 по 25.04.2007.;
- письмовими поясненнями ОСОБА_4 та ОСОБА_5 які працювали на ВАТ "Полонське АТП 16844" підтверджують факт його роботи водієм автобуса міського пасажирського транспорту.
Зокрема позивачем було надано лист заступника начальника Регіонального відділення, начальник Управління забезпечення реалізації повноважень у Хмельницькій області від 17.12.2024 року №18-11.1.-01990 в якому зазначено, що уточнюючу довідку підприємства отримати не можливо в зв`язку з тим, що місце знаходження керівника ВАТ Полонське АТП-16844 не відоме з 2011 року.
Суд зауважує, що відповідач незаконно відмовив позивачу у підтвердженні пільгового стажу роботи показами свідків у зв`язку з тим, що Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній №637 підтвердження пільгового стажу роботи показами свідків не передбачено, оскільки за п.18 вказаного Порядку за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.
З огляду на наведене, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 12.01.1989 року по 31.12.2001 року та з 01.10.2004 року по 25.04.2007 року.
Завданням адміністративного суду є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень та їх відповідності правовим актам вищої юридичної сили. Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Тому завданням адміністративного суду є саме контроль за легітимністю прийняття рішень.
Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 10 вересня 2019 року у справі №818/985/18 та від 26 грудня 2019 року у справі №810/637/18.
Обираючи спосіб захисту порушеного права, суд відповідно до частини 5 статті 242 КАС України враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 07 березня 2018 року у справі №233/2084/17, відповідно до якої вирішення питання призначення пенсії є виключною компетенцією Пенсійного фонду, а тому належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком, а не зобов`язання відповідача призначити таку пенсію.
Інші доводи та заперечення сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.
За нормами частин 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З урахуванням вищевикладеного, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Відповідно до ч. 1,3 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області - задовольнити частково.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу періоду роботи водієм міського пасажирського автобуса з 12.01.1989 по 31.12.2001 та з 01.10.2004 по 25.04.2007 включно.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 23.10.2024 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.
В задоволенні інших позовних вимог відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 1331 (одна тисяча триста тридцять одна) грн 20 коп. за рахунок асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: | ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 )
Відповідач: | Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (вул. Гната Чекірди, 10,м. Хмельницький,Хмельницький р-н, Хмельницька обл.,29005 , код ЄДРПОУ - 21318350)

Головуючий суддя | | О.П. Шевчук