ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 вересня 2026 року | м. Львів | Справа № 300/6914/24 пров. № А/857/21191/25
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді: Запотічного І.І.,
суддів: Шинкар Т.І., Валюха В.М.,
розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2025 року (суддя- Шумей М.В., ухвалене в м. Івано-Франківську) у справі № 300/6914/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій,-
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив суд: визнати протиправним та скасувати рішення військової частини НОМЕР_1 про відмову в звільненні з військової служби солдата ОСОБА_1 відповідно до підпункту “г” пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”, оформлене листом від 27.05.2024 року № 4789/1; зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 звільнити з військової служби стрільця 4 роти 1 взводу 3 батальону військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 відповідно до підпункту “г” пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”, в редакції станом на 13.05.2024, у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю І чи II групи на підставі поданого рапорту від 13.05.2024.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2025 року позов задоволено повністю. 
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, його оскаржила Військова частина НОМЕР_1 , подавши апеляційну скаргу до Восьмого апеляційного адміністративного суду, та з наведених в ній підстав, покликаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняте нове про відмову в задоволенні позову.
Позивач у відзиві на апеляційну скаргу рішення суду першої інстанції вважає законним та просить залишити його без змін.
Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзив, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, що з 28 лютого 2024 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 був призваний до лав Збройних Сил України у військову частину НОМЕР_1 .
13 травня 2024 року засобами поштового зв`язку, а саме цінним листом з описом вкладення, ОСОБА_1 подав рапорт по команді на звільнення з лав Збройних Сил України, на підставі абз. 5 пп. “г” п.2 ч.4 ст. 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”, як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами або іншими поважними причинами (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю І чи ІІ групи.
Позивачем до рапорту було додано нотаріально засвідчені копії документів, які підтверджують право на звільнення з військової служби, зокрема наявність у його матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , II групи інвалідності (загальне захворювання) від 01.04.2024 року, а саме Довідку до акта огляду МСЕК серії 12 ААД №054192 від 23.04.2024,
Також у рапорті було зазначено, що мати, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 потребує постійного стороннього догляду, на підтвердження чого було додано: виписку з протоколу ЛКК №55 від 02.05.2024; висновок №19 про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від 02.05.2024; довідку про отримання (неотримання) допомоги від 08.05.2024 №367; свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 від 09.05.2024.
Оскільки з 24 квітня 2024 року по 25 травня 2024 року ОСОБА_1 перебував у відпустці за станом здоров`я, Рапорт (по команді через командира 4 роти 1 взводу 3 батальйому в.ч. НОМЕР_1 ) направлявся на юридичну адресу Військової частини НОМЕР_1 цінним листом з описом вкладення 13.05.2024 та вручений за довіреністю 24.05.2024 р.
13.06.2024 року на юридичну адресу Військової частини НОМЕР_1 було направлено адвокатський запит про хід та результати розгляду рапорту на звільнення ОСОБА_1 .
Як вбачається з матеріалів справи, 30 червня 2024 року надійшла відповідь від 26.06.2024 №6044/1 з якої вбачається, що рапорт ОСОБА_1 , який зареєстрований за Вх. №1042 від 27.05.2024, розглянуто та надана відповідь встановленим порядком на адресу ОСОБА_1 , а також додана копія відповіді військової частини НОМЕР_1 №4789 від 27.05.2024 на 3 арк.
Так, відповідач за наслідками розгляду рапорту прийняв рішення про відмову у звільненні в запас солдата ОСОБА_1 відповідно до підпункту “г” пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”, оформлену листом від 27.05.2024 № 4789/1. 
Військова частина, обґрунтовуючи свою відмову, зазначила, що 11.04.2024 року Верховною Радою України був прийнятий Закон України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку Закон України” від № 3633-ІХ, який набрав чинності 18.05.2024 року. Даним законом були внесені зміни до Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”, зокрема, до статті 26 “Звільнення з військової служби”. Відповідно до статті 26, частини 4, пункту 2, підпункту “г” Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час дії воєнного стану на підставах: г) через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу). 
Частина 12 статті 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” передбачає, що військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин під час дії воєнного стану на таких підставах, зокрема, у разі, необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю І чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я. 
Така підстава для звільнення з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин під час дії воєнного стану, як “у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю 1 чи 11 групи.” - відсутня в Законі України “Про військовий обов`язок і військову службу” у зв`язку з змінами до даного нормативно - правового акту через набрання чинності Закону України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку Закон України” від №3633-ІХ 18.05.2024 року. До рапорту не додано документів, що підтверджують відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення ОСОБА_2 котрі могли б здійснювати постійний сторонній догляд за нею. Військова частина зазначила, що на даний момент підстави для звільнення ОСОБА_1 на підставі підпункту “г” пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який с особою з інвалідністю І чи ІІ групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я відсутні.
Позивач не погоджуючись з таким рішенням військової частини звернувся до суду з відповідним адміністративним позовом.
Приймаючи оскаржуване судове рішення суд першої інстанції зробив висновок, що відмова відповідача у звільненні позивача з військової служби за підпунктом "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону № 2232-ХII як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю І чи ІІ групи, є протиправною.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Згідно частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232- XII (далі - Закон № 2232-XII) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
За змістом частини першої статті 2 Закону № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Згідно з ч. 7 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Так, Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, яким визначається порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі.
Відповідно до п. 7 Положення військова служба закінчується в разі звільнення військовослужбовця з військової служби в запас або у відставку, загибелі (смерті), визнання судом безвісно відсутнім або оголошення померлим.
Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.
Пунктом 233 Положення №1153/2008 передбачено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
У свою чергу механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153, визначає Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджена Наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 № 170.
Відповідно до п. 1.5 Інструкції № 170 для встановлення, зміни, призупинення, або припинення правових відносин з громадянами України, які реалізуються наказами посадових осіб по особовому складу, у Генеральному штабі Збройних Сил України, Командуванні об`єднаних сил Збройних Сил України, видах Збройних Сил України, окремих родах сил Збройних Сил України, окремих родах військ Збройних Сил України, органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, вищих військових навчальних закладах, військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти, установах, організаціях, (далі - військові частини), оформляються: подання (додаток 1), рішення колегіальних органів, утворених і діючих відповідно до законодавчих актів і актів Міністерства оборони України, Резерв кандидатів для просування по службі (додаток 2), План переміщення військовослужбовців на посади номенклатури посад (далі - План переміщення на посади) (додаток 16) на військовослужбовців крім тих, які проходять строкову військову службу, зокрема щодо звільнення з військової служби.
Згідно з п. 2.1.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Головнокомандувача Збройних Сил України від 31 січня 2024 року № 40 рапорт (заява) - письмове звернення військовослужбовця (працівника) до вищої посадової особи з проханням (надання відпустки, матеріальної допомоги, поліпшення житлових умов, переведення, звільнення тощо) чи пояснення особистого характеру.
Як зазначалось вище, 13.05.2024 позивач засобами поштового зв`язку, а саме цінним листом з описом вкладення, подав рапорт по команді на звільнення з лав Збройних Сил України, на підставі абз. 5 пп. “г” п.2 ч.4 ст. 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”, як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами або іншими поважними причинами (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю І чи ІІ групи.
Як вбачається з матеріалів справи, 30 червня 2024 року надійшла відповідь від 26.06.2024 №6044/1 з якої вбачається, що рапорт ОСОБА_1 , який зареєстрований за Вх. №1042 від 27.05.2024, розглянуто та надана відповідь встановленим порядком на адресу ОСОБА_1 , а також додана копія відповіді військової частини НОМЕР_1 №4789 від 27.05.2024 на 3 арк.
Так, відповідач за наслідками розгляду рапорту прийняв рішення про відмову у звільненні в запас солдата ОСОБА_1 відповідно до підпункту “г” пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”, оформлену листом від 27.05.2024 № 4789/1. 
Військова частина, обґрунтовуючи свою відмову, зазначила, що 11.04.2024 року Верховною Радою України був прийнятий Закон України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку Закон України” від № 3633-ІХ, який набрав чинності 18.05.2024 року. Даним законом були внесені зміни до Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”, зокрема, до статті 26 “Звільнення з військової служби”. Відповідно до статті 26, частини 4, пункту 2, підпункту “г” Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час дії воєнного стану на підставах: г) через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу). 
Частина 12 статті 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” передбачає, що військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин під час дії воєнного стану на таких підставах, зокрема, у разі, необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю І чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я. 
Така підстава для звільнення з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин під час дії воєнного стану, як “у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю 1 чи 11 групи.” - відсутня в Законі України “Про військовий обов`язок і військову службу” у зв`язку з змінами до даного нормативно - правового акту через набрання чинності Закону України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку Закон України” від №3633-ІХ 18.05.2024 року. До рапорту не додано документів, що підтверджують відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення ОСОБА_2 котрі могли б здійснювати постійний сторонній догляд за нею. Військова частина зазначила, що на даний момент підстави для звільнення ОСОБА_1 на підставі підпункту “г” пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який с особою з інвалідністю І чи ІІ групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я відсутні.
Апеляційний суд зазначає, що Законом України від 11.04.2024 № 3633-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку" статтю 26 викладено в новій редакції, зокрема, п.п. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (у редакції станом на час розгляду військовою частиною рапорту позивача) встановлює, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час дії воєнного стану через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).
Абзацом 13 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (у редакції станом на час розгляду військовою частиною рапорту позивача), визначено, що військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин під час дії воєнного стану в зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
Отже, з 18.05.2024, станом на час розгляду військовою частиною рапорту позивача законодавство вимагало наявності такої умови для звільнення, як необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
Зважаючи на наведене, колегія суддів вважає, що на момент прийняття відповідачем оскаржуваного рішення норма пп. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" діяла в редакції Закону № 3633-IX від 11.04.2024, яка не передбачала підстав для звільнення зі служби для позивача.
У Рішенні від 09.02.1999 №1-рп/99 Конституційний Суд України зазначив, що у регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма).
За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
У разі безпосередньо (прямої) дії закону в часі новий нормативний акт поширюється на правовідносини, що виникли після набрання ним чинності, або до набрання ним чинності і тривали на момент набрання актом чинності.
Якщо під час розгляду заяви особи суб`єктом владних повноважень до прийняття остаточного рішення було змінено нормативно-правове регулювання, суб`єкт владних повноважень не має законних можливостей для прийняття рішення з урахуванням попереднього нормативно-правового регулювання, яке є нечинним, а його рішення та дії в цих випадках не можуть вважатися протиправними за формальними ознаками.
Правова визначеність як елемент верховенства права не передбачає заборони на зміну нормативно-правового регулювання. На думку Конституційного Суду України, особи розраховують на стабільність та усталеність юридичного регулювання, тому часті та непередбачувані зміни законодавства перешкоджають ефективній реалізації ними прав і свобод, а також підривають довіру до органів державної влади, їх посадових і службових осіб. Однак очікування осіб не можуть впливати на внесення змін до законів та інших нормативно-правових актів (абзац 4 п. 4.1 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 22.05.2018 № 5-р/2018).
Спірні правовідносини між сторонами виникли 27.05.2025 року (день складення на ім`я позивача відповідачем листа-відповіді), тобто такі правовідносини тривали після набуття 18.05.2024р. чинності змінами до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Оскільки станом на час розгляду рапорту позивача відповідач застосував чинну редакцію Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з урахуванням змін, внесених Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» від 11.04.2024р. №3633-IX, то колегія суддів вважає, що відповідачем не допущено порушення норм законодавства.
Відповідно до частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:
1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Підсумовуючи викладене, на думку апеляційного суду, при вирішенні цього публічно-правового спору суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи та допустив порушення норм матеріального права. Відтак, апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 слід задовольнити, скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та в задоволені позову відмовити.
Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задовольнити.
Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2025 року у справі №300/6914/24 скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя | | І. І. Запотічний
судді | | Т. І. Шинкар
| | В. М. Валюх