ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2026 року

м. Київ

cправа № 918/1134/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Берднік І. С. - головуючого, Зуєва В. А., Міщенка І. С.,
секретар судового засідання - Корнієнко О. В., 
за участю представників:
Сільськогосподарського кооперативу «Еліт» - Мазура О. І.,
Малолюбашанської сільської ради - Волошина Л. С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Сільськогосподарського кооперативу «Еліт»
на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 30.04.2026 (у складі колегії суддів: Хабарова М. В. (головуючий), Гудак А. В., Мамченко Ю. А.)
у справі № 918/1134/25
за позовом Сільськогосподарського кооперативу «Еліт»
до Малолюбашанської сільської ради 
про визнання укладеною додаткової угоди,
ВСТАНОВИВ:
У грудні 2025 року Сільськогосподарський кооператив «Еліт» (далі - СГК «Еліт») звернувся до Господарського суду Рівненської області з позовом до Малолюбашанської сільської ради Рівненського району Рівненської області про визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди землі кадастровий номер земельної ділянки 5623483900:04:008:0100 від 28.01.2009 в редакції, зазначеній у позовній заяві.
Позовні вимоги мотивовано тим, що оскільки сторони дійшли згоди з приводу істотних умов нового договору оренди землі, однак відповідач ухиляється від укладення договору, такі обставини є підставою для укладання договору в судовому порядку в редакції з істотними умовами (строк дії договору оренди землі - 7 років, розмір орендної плати - 5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки), визначеними сторонами під час процедури їх погодження.
Рішенням Господарського суду Рівненської області від 27.01.2026 позов задоволено. Визнано укладеною додаткову угоду до договору оренди землі від 28.01.2009 у редакції, зазначеній у резолютивній частині даного рішення. Здійснено розподіл судового збору. 
Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 30.04.2026 рішення Господарського суду Рівненської області від 27.01.2026 скасовано та ухвалено нове рішення. У задоволенні позову відмовлено. Здійснено розподіл судового збору. 
Не погоджуючись з висновками суду апеляційної інстанції, у травні 2026 року СГК «Еліт» подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права та наявність випадків, передбачених пунктами 1, 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), просить постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 30.04.2026 скасувати, а рішення Господарського суду Рівненської області від 27.01.2026 залишити в силі.
Також у поданій касаційній скарзі СГК «Еліт» надав попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат у розмірі 20 000,00 грн, які він поніс і очікує понести у зв`язку із розглядом справи у суді касаційної інстанції, докази на підтвердження яких будуть подані відповідно до вимог процесуального законодавства.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 15.06.2026 відкрито касаційне провадження у справі № 918/1134/25 за касаційною скаргою СГК «Еліт» на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 30.04.2026 з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини 2 статті 287 ГПК України; касаційну скаргу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 15.07.2026.
Малолюбашанська сільська рада у відзиві на касаційну скаргу зазначає про законність та обґрунтованість постанови суду апеляційної інстанції, просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції - без змін.
06.07.2026 до Верховного Суду надійшли додаткові пояснення СГК «Еліт», які останній просить врахувати під час розгляду касаційної скарги та задовольнити касаційну скаргу.
08.07.2026 до Верховного Суду надійшла заява Малолюбашанської сільської ради про долучення заперечення на додаткові пояснення у справі, у якій остання просить залишити додаткові пояснення СГК «Еліт» без розгляду.
З огляду на зміст зазначених додаткових пояснень СГК «Еліт» вони фактично є доповненням до касаційної скарги, поданим поза межами строку на касаційне оскарження, визначеного статтею 298 ГПК України, без клопотання про його поновлення, а тому такі додаткові пояснення залишаються Судом без розгляду на підставі статті 118 ГПК України.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи та заперечення проти неї, перевіривши матеріали справи, Верховний Суд дійшов таких висновків.
Судами попередніх інстанцій установлено, що 28.01.2009 Костопільська районна державна адміністрація (орендодавець) та СГК «Еліт» (орендар) уклали договір оренди землі, зареєстрований у Костопільському районному відділі Рівненської філії ДП «Центр державного земельного кадастру про комітеті України по земельних ресурсах» 28.01.2009 за № 040959100002, відповідно до умов якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення - сільськогосподарські угіддя, яка знаходяться за межами населеного пункту Малолюбашанської сільської ради Костопільського району Рівненської області. В оренду передається земельна ділянка загальною площею 52,54 га.
Договір укладено на 16 років та 2 місяці. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 (тридцять) днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію (пункт 8 договору).
Відповідно до пункту 36 договору зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору спір розв`язується у судовому порядку.
У пункті 37 договору сторони погодили, що дія договору припиняється, зокрема, у разі закінчення строку, на який його було укладено та в інших випадках, передбачених законом.
Отже, строк дії договору встановлений до 28.03.2025.
28.01.2009 орендодавець за актом приймання-передачі передав орендарю орендовану земельну ділянку площею 52,54 га.
08.05.2015 між Головним управлінням Держземагентства у Рівненській області та СГК «Еліт» було укладено додаткову угоду у зв`язку зі зміною орендодавця земельної ділянки з Костопільської районної державної адміністрації на Головне управління Держземагентства у Рівненській області внаслідок внесення змін до частини 4 статті 122 Земельного кодексу України (далі - ЗК України).
Вказаною додатковою угодою також був змінений розмір орендної плати, а саме: пункт 9 розділу «Орендна плата» викладено в новій редакції, згідно з якою орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі у розмірі 3% від нормативної грошової оцінки, що (з врахуванням коефіцієнта індексації за 2014 рік - 1,249) становить 17 364,45 грн на рік за земельну ділянку площею 52,5400 га (кадастровий номер 5623483900:04:008:0100).
В подальшому на підставі пункту 58 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин» відбулася заміна розпорядника землі - орендодавця з Держгеокадастру у Рівненській області на Малолюбашанську сільську раду. 
22.04.2024 Малолюбашанська сільська рада листом № 1292/02-19 повідомила позивача про відсутність наміру на продовження дії договору оренди землі з огляду на потребу використання орендованої земельної ділянки для власних потреб. 
12.06.2024 СГК «Еліт» листом-повідомленням від 10.06.2024 № 6 звернувся до відповідача з наміром продовжити дію договору оренди землі від 28.01.2009. До листа заявником долучений проект додаткової угоди про продовження дії договору оренди землі, за яким запропоновано продовжити відповідний договір на строк його укладення (16 років 2 місяці). 
Листом від 21.06.2024 №м1951/02-15 Малолюбашанська сільська рада повідомила СГК «Еліт», що договір оренди землі від 28.01.2009 потребує не лише внесення змін щодо продовження строку його дії, а і заміни сторони договору, перегляду самого строку дії договору та встановлення орендної плати із зазначенням її розміру, тобто Малолюбашанська сільська рада має намір переглянути істотні умови договору оренди землі. Враховуючи вищезазначене Малолюбашанська сільська рада повідомила орендаря, що на чергову сесію Малолюбашанської сільської ради буде внесено питання про заміну сторони договору та продовження терміну його дії.
Листом від 18.07.2024 № 2247/02-19 Малолюбашанська сільська рада повідомила орендаря про те, що проєктом рішення Малолюбашанської сільської ради «Про продовження терміну дії договору оренди землі між Малолюбашанською сільською радою та СГК «Еліт» було запропоновано змінити істотні умови договору оренди землі від 28.01.2009, а саме встановити: строк дії договору оренди землі - 7 років, розмір орендної плати 5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. За результатами розгляду Малолюбашанською сільською радою 09.07.2024 зазначеного проєкту рішення не було прийнято.
В подальшому між СГК «Еліт» та Малолюбашанської сільської ради здійснювалось листування щодо продовження строку дії договору оренди землі від 28.01.2009, зокрема, у листі від 09.08.2024 № 8 позивач зазначив про свою згоду з запропонованими змінами до договору оренди землі (строк дії договору оренди землі - 7 років, розмір орендної плати 5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки) та просив внести технічні правки. Також, відповідний проєкт рішення неодноразово виносився на сесію сільської ради, але позитивного рішення Малолюбашанською сільською радою із зазначеного питання прийнято не було.
Як встановлено судами попередніх інстанцій зазначені обставини стали підставою для звернення СГК «Еліт» до суду з позовом до Малолюбашанської сільської ради про визнання протиправним та скасування рішення Малолюбашанської сільської ради від 27.08.2024 № 1256 та визнання укладеною додаткової угоди в редакції позивача (на раніше визначених у договорі умовах) (справа № 918/1195/24, на яку посилається скаржник у касаційній скарзі).
Так, рішенням Господарського суду Рівненської області від 22.04.2025 у справі № 918/1195/24 у задоволені позову відмовлено.
Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 25.06.2025 у справі № 918/1195/24 рішення Господарського суду Рівненської області від 22.04.2025 змінено, викладено його мотивувальну частину в редакції цієї постанови, а в решті залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 22.10.2025 у справі № 918/1195/24 постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 25.06.2025 у справі № 918/1195/24 змінено, викладено її мотивувальну частину в редакції цієї постанови, а в решті - залишено без змін.
Зі змісту постанови Верховного Суду від 22.10.2025 у справі № 918/1195/24, зокрема, вбачається, що погоджуючись з висновками суду апеляційної інстанції про відмову у задоволенні позовної вимоги про визнання укладеною додаткової угоди, Верховних Суд виходив із того, що хоча відповідач безпідставно ухилився від підписання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі на новий строк, однак звернення позивача з позовом про визнання укладеною додаткової угоди в редакції позивача (на раніше визначних у договорі умовах), яка не відповідає погодженим новим умовам, виключає можливість його задоволення, адже укладання нового договору на неузгоджених умовах суперечить норма частини 4 статті 33 Закону України «Про оренду землі».
З огляду на наведені висновки Верховного Суду у справі № 918/1195/24, СГК «Еліт» звернулось до суду з відповідним позовом у справі, що розглядається, про визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди землі кадастровий номер земельної ділянки 5623483900:04:008:0100 від 28.01.2009 в редакції з істотними умовами (строк дії договору оренди землі - 7 років, розмір орендної плати - 5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки), визначеними сторонами під час процедури їх погодження.
Задовольняючи позов у справі № 918/1134/25, що розглядається, суд першої інстанції, встановив, що орендар за час дії договору належно виконував обов`язки покладені на нього умовами договору, отже мав переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк; виконав процедурні умови задля реалізації свого переважного права на укладення договору оренди землі на новий строк, встановлені частиною 2 статті 33 Закону України «Про оренду землі»; у процесі переговорів сторони скористались своїм правом, передбаченим частиною 4 статті 33 Закону України «Про оренду землі», погодивши інші істотні умови договору. За таких обставин, а також ураховуючи висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 22.10.2025 у справі № 918/1195/24, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач (орендар) має законне право на укладення договору оренди землі на новий строк, тоді як відповідач (орендодавець) безпідставно ухиляється від продовження орендних правовідносин з орендарем.
Переглядаючи в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції у справі № 918/1134/25, що розглядається, погодився з його висновком про те, що між сторонами шляхом листування фактично досягнуто домовленості та погоджено відповідні зміни істотних умов договору оренди. Разом з тим, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції враховуючи заперечення орендодавця щодо подальших орендних відносин із орендарем дійшов висновку про припинення переважного права позивача на укладення договору оренди землі на новий строк на підставі частини 4 статті 33 Закону України «Про оренду землі». Крім того, з огляду на те, що господарські суди не наділені повноваженнями підміняти собою органи місцевого самоврядування та втручатися у їх дискреційні повноваження, суд апеляційної інстанції виснував про відсутність підстав для покладення на відповідача обов`язку щодо укладення додаткової угоди про продовження договору оренди землі.
СГК «Еліт» у поданій касаційній скарзі на обґрунтування підстави касаційного оскарження постанови суду апеляційної інстанції, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, послалось на неврахування судом апеляційної інстанції висновків щодо обов`язкового врахування преюдиційних обставин, встановлених у рішеннях судів, викладених у постанові Верховного Суду від 10.12.2019 у справі № 910/6356/19; на неврахування судом апеляційної інстанції висновків щодо застосування частин 2, 4-5 статті 33 Закону України «Про оренду землі», викладених у постановах Верховного Суду від 22.10.2025 у справі № 918/1195/24 (між тими ж самими сторонами та з подібним предметом), від 28.01.2025 у справі № 914/1025/24, від 23.11.2023 у справі № 906/1314/21, від 09.04.2024 у справі № 902/453/23, від 05.02. 2025 у справі № 918/456/24, від 02.04.2025 у справі № 925/604/24, від 27.05.2025 у справі № 920/1481/23; на неврахування судом апеляційної інстанції висновків щодо заборони суперечливої поведінки, викладених у постановах Верховного Суду від 10.09.2018 у справі № 920/739/17, від 14.06.2022 у справі № 904/3789/19, від 18.09.2024 у справі № 918/1214/23; на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, зокрема, статей 165, 269 ГПК України та на неврахування висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 19.03.2024 у справі № 910/3016/23.
Також, СГК «Еліт» підставою касаційного оскарження судового рішення у справі, що розглядається, зазначає пункт 4 частини 2 статті 287 ГПК України з огляду на наявність підстав, передбачених пунктом 1 частини 3 статті 310 ГПК України, а саме, суд не дослідив зібрані у справі докази.
Відповідно до частин 1, 2 статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. 
Верховний Суд, переглянувши постанову суду апеляційної інстанції, виходить із такого.
Відповідно до статті 792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
Порядок поновлення договору оренди землі на новий строк у випадку реалізації переважного права орендаря перед іншими особами регламентовано частинами 1-5 статті 33 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, чинній на момент закінчення строку дії договору оренди).
Так, відповідно до частини 1 статті 33 Закону України «Про оренду землі» після закінчення строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк.
Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до закінчення строку дії договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніш як за один місяць до закінчення строку дії договору оренди землі (частина друга).
Орендодавець у місячний строк розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом договору оренди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і в разі відсутності заперечень укладає договір оренди. У разі оренди земель державної та комунальної власності укладення договору здійснюється на підставі рішення органу, уповноваженого здійснювати передачу земельних ділянок у власність або користування згідно із статтею 122 Земельного кодексу України. За наявності заперечень орендодавця щодо укладення договору оренди землі на новий строк орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення (частина 5).
Згідно з частиною 9 статті 33 Закону України «Про оренду землі» відмова, а також наявне зволікання в укладенні нового договору оренди землі можуть бути оскаржені в суді.
Судами попередніх інстанцій установлено, що після звернення позивача до відповідача з листом від 10.06.2024 щодо наміру скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, між сторонами здійснювалось листування щодо зміни орендної плати до 5%, а також строку дії договору - на 7 років. 
Зокрема, листом від 18.07.2024 № 2247/02-19 Малолюбашанська сільська рада повідомила орендаря про те, що проєктом рішення Малолюбашанської сільської ради «Про продовження терміну дії договору оренди землі між Малолюбашанською сільською радою та СГК «Еліт» було запропоновано змінити істотні умови договору оренди землі, а саме встановити: строк дії договору оренди землі 7 років, розмір орендної плати 5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.
Листом від 07.08.2024 № 2410/11-12 Малолюбашанська сільська рада повідомила орендаря про те, що на чергову сесію сільської ради планується повторно винести проєкт рішення «Про продовження терміну дії договору оренди землі між Малолюбашанською сільською радою та СГК «Еліт» на змінених істотних умовах, а саме: строк дії договору оренди землі 7 років, розмір орендної плати 5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.
В свою чергу, СГК «Еліт» надіслав орендодавцю лист від 09.08.2024 № 8, у якому зазначив про свою згоду з запропонованими змінами до договору оренди землі та просив внести відповідні технічні правки.
Разом з тим, позитивного рішення щодо зазначеного питання Малолюбашанською сільською радою прийнято не було.
Як встановлено судами попередніх інстанцій, СГК «Еліт» звернувся до суду з позовом до Малолюбашанської сільської ради про визнання протиправним та скасування рішення Малолюбашанської сільської ради від 27.08.2024 № 1256 та визнання укладеною додаткової угоди в редакції позивача (на раніше визначених у договорі умовах) (справа № 918/1195/24).
Верховний Суд у постанові від 22.10.2025 у справі № 918/1195/24 зазначив, що встановлені у справі обставини свідчать, що орендодавець мав на меті намір змінити істотні умови договору в частині збільшення розміру орендної плати (5% від нормативної грошової оцінки) та зменшення строку дії договору (7 років), що є його законним правом, а орендар погодився з цим.
Наведене виключає можливість висновку про недосягнення сторонами домовленості щодо істотних умов договору, зокрема, розміру орендної плати та строку дії договору, та свідчить про дії, спрямовані на продовження договірних правовідносин з урахуванням змінених умов, прийнятних для обох сторін.
Стаття 33 Закону України «Про оренду землі» встановлює алгоритм дій орендаря та орендодавця за наявності наміру поновити договір оренди землі та передбачає певні правові запобіжники для захисту орендаря від умисного й безпідставного ухилення орендодавця від продовження орендних правовідносин за відсутності для цього підстав та за наявності добросовісної поведінки орендаря. 
Виходячи із системного аналізу положень частин 1-5 статті 33 Закону України «Про оренду землі», в разі досягнення між орендарем та орендодавцем домовленості щодо істотних умов нового договору оренди землі, але подальшої відмови або зволікання орендодавця з укладенням такого договору, орендар може звернутися з позовом про визнання укладеним договору оренди в редакції з істотними умовами, визначеними сторонами під час процедури їх погодження.
Натомість орендар у цій справі, попередньо демонструючи згоду щодо продовження договірних правовідносин на нових умовах, погоджених із орендодавцем, при зверненні до суду долучив проект додаткової угоди, зміст якої відрізняється від досягнутих домовленостей, оскільки він не містить положення про підвищення розміру орендної плати до 5%, а також містить умову про збільшений строк оренди.
З урахуванням наведеного, Верховний Суд у справі № 918/1195/24 (постанова від 22.10.2025), погодився з висновком суду апеляційної інстанції, що оскільки сторони дійшли згоди з приводу істотних умов нового договору оренди землі, наведене є підставою для укладання договору в судовому порядку в редакції з істотними умовами, визначеними сторонами під час процедури їх погодження, а не в редакції позивача. Однак позивач у даній справі звернувся з позовною вимогою про визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди землі від 28.01.2009 лише з однією істотною умовою, а саме на 16 років та 2 місяці, до 28.05.2041, тобто без урахуванням редакції з істотними умовами, визначеними сторонами під час процедури їх погодження. 
При цьому, Верховний Суд у постанові від 22.10.2025 у справі № 918/1195/24 зазначив, що, якщо орендар своєчасно, у строки, встановлені законом та погоджені сторонами у договорі, звернувся до орендодавця щодо продовження дії договору та при цьому надав проєкт додаткової угоди (незалежно від того, чи містив цей проєкт змінені умови), а орендодавець у встановлений законом місячний строк не заперечив проти поновлення/укладання договору оренди землі на новий строк, при цьому протягом одного місяця після закінчення строку договору не надсилав лист-повідомлення про заперечення у поновленні договору оренди землі, то позовні вимоги про визнання додаткової угоди укладеною підлягають задоволенню.
За доводами скаржника, відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції у супереч статті 75 ГПК України, не врахував обставини, встановлені у постанові Верховного Суду від 22.10.2025 у справі № 918/1195/24.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що обставини, які підлягають встановленню судом у справі, - це юридичні факти, тобто життєві обставини (дії, події), з якими правом пов`язується виникнення юридичних наслідків. Натомість правова оцінка - це висновок щодо застосування права за певних життєвих обставин. Правова оцінка може полягати, зокрема, у висновках, зроблених у зв`язку з установленими судом життєвими обставинами, про те, чи виникли юридичні наслідки та які саме, чи порушене право особи, чи виконане зобов`язання належним чином відповідно до закону та договору, чи певна поведінка є правомірною або неправомірною, чи додержано стороною вимог закону тощо (постанови Великої Палати Верховного Суду від 01.09.2020 у справі № 907/29/19, від 16.11.2022 у справі № 910/6355/20).
Отже, суд касаційної інстанції зазначає, що висновки судів в інших справах не є життєвими обставинами (діями, подіями), тому не можуть бути враховані судом відповідно до частини 4 статті 75 ГПК України.
Водночас, постановою Верховного Суду від 22.10.2025 у справі № 918/1195/24 визнано, що сторони дійшли згоди з приводу істотних умов нового договору оренди землі, що є підставою для укладання договору в судовому порядку в редакції з істотними умовами, визначеними сторонами під час процедури їх погодження, а не в редакції позивача (на раніше визначених у договорі умовах).
Судове рішення у справі № 918/1195/24 усунуло стан правової невизначеності і забезпечило, що всі учасники правовідносин могли у майбутньому знати про права всіх учасників, не порушуючи їх (див. mutatis mutandis постанову Великої Палати Верховного Суду від 26.01.2021 у справа № 522/1528/15-ц). Тому особи, які брали участь у справі № 918/1195/24, не можуть ставити під сумнів правомірність реалізації СГК «Еліт» переважного права орендаря на поновлення договору оренди землі та наявність підстав для укладання договору в судовому порядку в редакції з істотними умовами, визначеними сторонами під час процедури їх погодження.
Подібні висновки наведено в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі № 910/10365/15, у постанові Верховного Суду від 18.02.2026 у справі № 910/4475/19 (910/3262/19).
Відповідно до частини 4 статті 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів (рішення Європейського суду з прав людини, від 25.07.2002, справа «Совтрансавто-Холдинг» проти України»).
Наразі саме на суди покладено значний обсяг відповідальності за дотримання принципу правової визначеності.
Крім того, в основі принципу юридичної визначеності, як одного з істотних елементів принципу верховенства права, лежить відоме з римського права положення res judicata (лат. «вирішена справа»), відповідно до якого остаточне рішення правомочного суду, яке вступило в силу, є обов`язковим для сторін і не може переглядатися.
Отже, забезпечення принципу res judicata є однією з найважливіших засад гарантування державою реалізації права людини на справедливий суд.
Принцип правової визначеності серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів (пункт 61 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Брумареску проти Румунії» від 28.10.1999 (заява № 28342/95). Базове тлумачення принципу res judicata вміщено в рішеннях Європейського суду з прав людини від 03.12.2003 у справі «Рябих проти Росії» (заява № 52854/99), від 09.11.2004 у справі «Науменко проти України» (заява № 41984/98), від 18.11.2004 у справі «Праведная проти Росії» (заява № 69529/01), від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» (заява № 24465/04), від 03.04.2008 у справі «Понамарьов проти України» (заява № 3236/03), в яких цей принцип розуміється як елемент принципу юридичної визначеності.
Поняття «перегляд» охоплює не лише перегляд рішення суду нижчої інстанції судом вищої інстанції в межах однієї справи чи перегляд рішення за нововиявленими обставинами. У рішенні у справі «Центр «Украса» проти України» від 25.11.2021 (заява № 2836/10) Європейський суд з прав людини дійшов висновку, що судові рішення у провадженні №15/140 фактично нівелювали результати провадження № 12/254, позбавивши його остаточне рішення юридичної сили та призвівши до порушення принципу юридичної визначеності (констатував порушення пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).
Таким чином, обставини щодо правомірної реалізації СГК «Еліт» переважного права орендаря на поновлення договору оренди землі та наявності підстав для укладення договору в судовому порядку в редакції з істотними умовами, визначеними сторонами під час процедури їх погодження вже були предметом судового розгляду у справі № 918/1195/24 і з цього питання на момент розгляду справи № 918/1134/25 є остаточне рішення суду.
З огляду на викладене, суд касаційної інстанції у спірних правовідносинах вважає правильним саме висновок суду першої інстанції, який врахувавши правові висновки, наведені у постанові Верховного Суду від 22.10.2025 у справі № 918/1195/24 виснував, що позивач (орендар) має законне право на укладення договору оренди землі на новий строк в редакції з істотними умовами, визначеними сторонами під час процедури їх погодження та відповідно задовольнив позов.
За таких обставин оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції необхідно скасувати, а рішення суду першої інстанції залишити в силі. 
Верховний Суд зазначає, що суди повинні неухильно додержуватися вимог про законність та обґрунтованість рішення у справі, яке повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.
Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишити в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині.
Статтею 312 ГПК України передбачено, що суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
За наведених обставин касаційна скарга СГК «Еліт» підлягає задоволенню, а оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції - скасуванню з залишенням в силі рішення суду першої інстанції.
З огляду на те, що касаційна скарга СГК «Еліт» підлягає задоволенню шляхом залишення в силі рішення суду першої інстанції, Верховний Суд, керуючись правилами, передбаченими статтею 129 ГПК України, вбачає підстави для здійснення розподілу судових витрат у виді судового збору у сумі 4 844,80 грн, сплаченого СГК «Еліт» за подання касаційної скарги шляхом покладання на Малолюбашанську сільську раду обов`язку з відшкодування витрат скаржника у зазначеній сумі, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції. 
Керуючись статтями 300, 301, 308, 312, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Сільськогосподарського кооперативу «Еліт» задовольнити.
2. Постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 30.04.2026 у справі № 918/1134/25 скасувати, а рішення Господарського суду Рівненської області від 27.01.2026 залишити в силі.
3. Стягнути з Малолюбашанської сільської ради (ЄДРПОУ 04386226) на користь Сільськогосподарського кооперативу «Еліт» (ЄДРПОУ 31791829) 4 844,80 грн (чотири тисячі вісімсот сорок чотири гривні) витрат зі сплати судового збору за подання касаційної скарги.
4. Доручити Господарському суду Рівненської області видати відповідний наказ.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий суддя І. С. Берднік
Судді: В. А. Зуєв
І. С. Міщенко