ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6493/26 Справа № 201/4351/24 | | Суддя у 1-й інстанції - Батманова В.В. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2026 року Дніпровський апеляційний суд у складі:   головуючого - судді Ткаченко І.Ю.
суддів - Свистунової О.В., Пищиди М.М., 
за участю секретаря – Усенко Я.О. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу
за скаргою ОСОБА_1 на рішення, дії або бездіяльність органу примусового виконання Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, заінтересована особа ОСОБА_2 
за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 
на ухвалу Соборного районного суду міста Дніпра від 30 березня 2026 року, -

В С Т А Н О В И В:

10 березня 2026 року до Соборного районного суду міста Дніпра надійшла скарга ОСОБА_1 на рішення, дії або бездіяльність органу примусового виконання Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, заінтересована особа ОСОБА_2 . 
В обґрунтування вимог скарги, заявник посилалась на те, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 липня 2024 року у справі № 201/4351/24 постановлено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у твердій грошовій сумі в розмірі по 12000 (дванадцять тисяч) гривень 00 копійок на кожну дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, стягуючи аліменти на користь батька дітей ОСОБА_2 , починаючи стягнення з дня пред`явлення позову, а саме з 16 квітня 2024 року до досягнення дітьми повноліття. Державним виконавцем 20.01.2025 року було відкрите виконавче провадження № 76831474 про стягнення аліментів на підставі виконавчого листа, виданого на виконання судового рішення у справі № 201/4351/24. 
Постановою державного виконавця від 21.05.2025 року ухвалено «встановити тимчасове обмеження ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 , у праві виїзду за межі України до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі згідно виконавчого листа № 201/4351/24, виданого 29.11.2024». 
Також у відділі у виконавчому провадженні № 76040716 перебуває на виконанні ухвала Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10.09.2024 року у справі № 201/2341/24, якою постановлено зобов`язати ОСОБА_2 надавати ОСОБА_1 можливість безперешкодного побачення, спілкування та спільного проведення часу з неповнолітніми дітьми ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 кожен четвер, п`ятницю, суботу - з 10:00 години четверга до 18:00 години суботи за адресою зареєстрованого місця проживання дітей і матері: АДРЕСА_1 , без присутності батька, до набрання чинності рішенням суду у даній справі.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 26.11.2025 (справа № 201/13014/23, провадження 22-ц/803/8991/25) частково задоволена заява ОСОБА_1 , і суд зокрема постановив: До набрання судовим рішення законної сили у цивільній справі № 201/13014/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа – Адміністрація Соборного району Дніпровської міської ради, про визначення місця проживання дітей з батьком та за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа – Адміністрація Соборного району Дніпровської міської ради, про визначення місця проживання дітей з матір`ю:- визначити час спілкування неповнолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у межах населеного пункту за місцем проживання дітей кожної неділі з 10:00 години до 18:00 години (за часом, що діє у місці проживання дітей), без присутності батька ОСОБА_2 .
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 25.02.2026 (справа № 201/13014/23), яка набрала законної сили в той же день, вирішено: Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_5 – задовольнити. Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 березня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення. Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дітей з матір`ю – задовольнити. Визначити місце проживання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , разом з матір`ю ОСОБА_1 .
Тому застосована заборона виїзду за межі України фактично унеможливлює виконання судового рішення, оскільки діти постійно проживають за кордоном, а реалізація права на побачення з ними можлива виключно шляхом виїзду за межі України до того ж це унеможливлює стягнення з ОСОБА_1 будь-яких аліментів, бо аліменти – власність дітей, а з 25.02.2026 року суд визначив, що діти мають проживати з матір`ю.
ОСОБА_1 23.01.2026 року зверталась до відділу ДВС із відповідною заявою про скасування заборони виїзду за межі України, проте станом на 13.02.2026 року не відбулось жодного реагування державного виконавця на подану заяву, що примусило звернутись до суду з цією скаргою.
Зазначає, що станом на час подання цієї скарги вимога розглянута відповіддю від 04.03.2026 року, проте без будь-якого переконливого обґрунтування залишена без задоволення.
Заявник вважає вказану бездіяльність неправомірною та просить суд визнати протиправною відмову старшого державного виконавця Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України оформлену листом від 04.03.2026 року, у задоволенні заяви ОСОБА_1 від 23.01.2026 року про скасування тимчасового обмеження ОСОБА_1 , у праві виїзду за межі України, застосоване постановою від 21.05.2025 року у межах виконавчого провадження № 76831474. Визнати протиправною бездіяльність старшого державного виконавця Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Крайняка М.С. щодо не скасування тимчасового обмеження ОСОБА_1 , у праві виїзду за межі України, застосоване постановою від 21.05.2025 року у межах виконавчого провадження № 76831474. Скасувати тимчасове обмеження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у праві виїзду за межі України, застосоване постановою від 21.05.2025 року старшого державного виконавця Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Крайняка М.С. у виконавчому провадженні № 76831474 та стягнути витрати на професійну правничу допомогу (а.с.1-9).

Ухвалою Соборного районного суду міста Дніпра від 30 березня 2026 року скаргу ОСОБА_1 на рішення, дії або бездіяльність органу примусового виконання Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, заінтересована особа ОСОБА_2 - залишено без задоволення (а.с.120-122).

Не погодившись з такою ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції принципів співмірності і справедливості, положень міжнародних конвенцій і законодавства України щодо дотримання найкращих інтересів дітей, просить ухвалу суду скасувати, а скаргу задовольнити.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що тимчасове обмеження у виїзді її за кордон фактично унеможливлює виконання судових рішень, які гарантують матері право на побачення та спілкування з дітьми, оскільки батько вивіз їх за межі України ще у вересні 2024 року. Зазначає, що дії батька та виконавчої служби порушують інтереси дітей, позбавляючи їх можливості бачитися з матір`ю (а.с.129-133).

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що ухвалу суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - залишити без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 липня 2024 року у справі № 201/4351/24 постановлено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у твердій грошовій сумі в розмірі по 12000 (дванадцять тисяч) гривень 00 копійок на кожну дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, стягуючи аліменти на користь батька дітей ОСОБА_2 , починаючи стягнення з дня пред`явлення позову, а саме з 16 квітня 2024 року до досягнення дітьми повноліття.
Державним виконавцем 20.01.2025 року було відкрите виконавче провадження № 76831474 про стягнення аліментів на підставі виконавчого листа, виданого на виконання судового рішення у справі № 201/4351/24. Постановою державного виконавця від 21.05.2025 року ухвалено «встановити тимчасове обмеження ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 у праві виїзду за межі України до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі згідно виконавчого листа № 201/4351/24, виданого 29.11.2024 року».
ОСОБА_1 23.01.2026 року зверталась до відділу ДВС із відповідною заявою про скасування заборони виїзду за межі України, проте станом на 13.02.2026 року не відбулось жодного реагування державного виконавця на подану заяву. Станом на час подання скарги, вимога розглянута відповіддю від 04.03.2026 року, без будь-якого переконливого обґрунтування. 
Вказана відповідь була надана відповідно до ухвали Соборного районного суду міста Дніпра від 04.03.2026 року, якою частково задоволена аналогічна скарга ОСОБА_1 та зобов`язано старшого державного виконавця Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Крайняка М.С. розглянути заяви ОСОБА_1 від 23.01.2026 року про скасування тимчасового обмеження ОСОБА_1 , у праві виїзду за межі України, застосоване постановою від 21.05.2025 року у межах виконавчого провадження № 76831474.

Суд першої інстанції, залишаючи скаргу ОСОБА_1 без задоволення, виходив з того, що суду не надано доказів щодо протиправного не скасування старшим державним виконавцем Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Крайняком М.С. тимчасового обмеження ОСОБА_1 , у праві виїзду за межі України, застосоване постановою від 21.05.2025 року у межах виконавчого провадження № 76831474, або такого що порушує її права, а отже його дії /бездіяльність з цього приводу не підлягають визнанню неправомірними.

Із вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.
Так, стаття 129-1 Конституції України визначає, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення (стаття 129 Конституції України).
Статтею 19 Конституції України закріплено обов`язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі – рішення) – сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до ст. 447-1 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.
Згідно зі статтею 18 Закону України “Про виконавче провадження”, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Загальні умови та порядок здійснення виконавчого провадження закріплені у Розділі IV Закону.
Відповідно до ч. 1, 5 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Отже, здійснення державним виконавцем комплексу дій, які визначені Законом, будуть вважатися належними у разі вжиття останнім усіх необхідних (можливих) заходів у їх передбаченій нормативно-правовим актом певній послідовності для повного виконання виконавчого документу у встановлені Законом строки, з дотриманням прав учасників виконавчого провадження - стягувача та боржника.
Частиною 9 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовані постанови: 1) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 2) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 3) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 4) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.
Обов`язок по утриманню дитини - це передбачений законом (ст. 180 Сімейного кодексу України) та Конституцією обов`язок батьків утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними 18 років.

З аналізу матеріалів справи вбачається, що у ОСОБА_1 , у зв`язку з відкритим виконавчим провадженням № 76831474, є обов`язок зі сплати аліментів. Вказане виконавче провадження не закінчено. У боржника існує заборгованість з їх сплати.
Колегія суддів зазначає, що матеріали справи не містять доказів надання ОСОБА_1 як до суду першої інстанції, так і до апеляційного суду відомостей про відсутність у неї заборгованості по сплаті аліментів.
За таких обставин, апеляційний суд позбавлений можливості скасувати тимчасове обмеження ОСОБА_1 , у праві виїзду за межі України, застосоване постановою від 21.05.2025 року у межах виконавчого провадження № 76831474, відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження».
Таким чином, суд першої інстанції встановивши, що в діях державного виконавця порушення прав ОСОБА_1 не вбачається, оскільки такі дії вчинені в межах Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень та дійшов обґрунтованого, правильного висновку про залишення скарги без задоволення.

Доводи апеляційної скарги про наявність інших судових рішень щодо безперешкодного побачення, спілкування та спільного проведення часу з неповнолітніми дітьми не є підставою для скасування розрахунку заборгованості по аліментам або їх зменшення, а також не є підставою для скасування постанов про обмеження прав боржника.

Крім того, посилання апелянта в апеляційній скарзі на постанову Дніпровського апеляційного суду від 25.02.2026 (справа № 201/13014/23), яка набрала законної сили в той же день, не відповідає дійсності, оскільки ухвалою Верховного Суду від 08.04.2026 року (справа № 201/13014/23) зокрема, зупинено виконання такої постанови до закінчення її перегляду в касаційному порядку.

Інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи є безпідставними, не спростовують обґрунтованих висновків суду першої інстанції, та зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів, особистим тлумаченням норм матеріального права, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Колегія суддів зазначає, що ОСОБА_1 не позбавлена права звернутися до державного виконавця із заявою про розстрочення або відстрочення сплати заборгованості за аліментами у порядку, встановленому законом з метою розгляду питання щодо можливості зняття певних обмежень.
У разі усунення заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, яка дає підстави виконавцю для накладення постанови про обмеження певних прав, виконавцем вживаються заходи, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», а саме скасовуються накладені обмеження.

Оскільки аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що виходить за межі повноважень суду апеляційної інстанції, підстави для скасування ухвали відсутні.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення - залишенню без змін.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення. 

Ухвалу Соборного районного суду міста Дніпра від 30 березня 2026 року - залишити без змін. 

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Повний текст постанови складено 23 липня 2026 року.

Судді: