ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 638/7745/25 Головуючий суддя І інстанції Шамраєв М. Є.
Провадження № 22-ц/818/3437/26 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: завданої внаслідок ДТП

П О С Т А Н О В А
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2026 року  м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого судді Яцини В.Б.
суддів колегії: Мальованого Ю.М., Тичкової О.Ю..,
за участю секретаря судового засідання Шевцової К.Є., 

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , - адвоката Коротенка Олега Івановича на рішення Шевченківського районного суду м. Харкова від 20 лютого 2026 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ПАТ НАСК "Оранта" про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 у травні 2025 року звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь відшкодування майнової шкоди в сумі 429 407,51 грн. та понесені судові витрати.
В обґрунтування позовної заяви (з урахуванням уточнень) позивач посилався на те, що відповідач 13.02.2025 року о 12 годині 05 хвилин в м. Харків по вул. Семінарська, буд. 63-А, керуючи транспортним засобом Renault Kangoo, д.н.з. НОМЕР_1 , при виїзді на нерегульоване перехрестя з вул. Велика Гончарівська, не надала перевагу в русі транспортному засобу Mercedes-Benz Vito 116 CDI, д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався по головній дорозі, та скоїла з ним зіткнення; що при ДТП автомобілі отримали механічні з матеріальними збитками; що своїми діями відповідач порушила вимоги Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП; що постановою Жовтневого районного суду м. Харкова від 27.02.2025 року у справі № 639/1196/25 установлено вину у зазначеному ДТП та притягнуто її до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП; що позивач є потерпілим в указаному адміністративному провадженні; що проведеним на замовлення позивача автотоварознавчим дослідженням встановлений розмір матеріального збитку у сумі 586 907,51 грн; що цивільна відповідальність відповідачки на час дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у ПАТ «НАСК «Оранта», яке 11.04.2025 р. здійснило виплату страхового відшкодування позивачеві у розмірі 157 500,00 грн; що невідшкодованим розміром матеріальної шкоди позивачеві є різниця між розміром матеріального збитку за звітом автотоварознавця та виплаченим страховим відшкодуванням, тобто 586 907,51 грн - 157 500,00 грн. - 429 407,51 грн.
Відповідач подала відзив на позовну заяву в якому проти позову заперечила, посилаючись на те, розмiр вiдшкодування має визначатись реальними витратами на вiдновлення; що за наявностi полiсу ОСЦПВ у межах лiмiту вiдповiдає страховик, а в разi недостатностi виплати з вiдповiдача може стягуватися лише рiзниця мiж доведеними фактичними витратами та страховою виплатою; що будь-який розрахунок розмiру шкоди має вiдповiдати Методицi товарознавчої ексnертизи та оцiнки колiсних транспортних засобiв (затверженій наказом Мiн`юсту та ФДМУ вiд 24.11.2003 № 142/5/2092) з урахуванням фiзичного зносу, обrрунтованост/можливості перевiрки величини втрати товарної вартостi, коректної фiксацiя пошкоджень (протокол, фото з пiдписами, вiдповiднiсть термiнологй), прозорих формул та параметри розрахункiв, пiдтвердження норм часу i необхiдностi окремих операцiй/замiни вузлiв; що відповідно до Нацiонального стандарту № 1 «Загальнi засади оцiнки майна i майнових прав» Звiт про оцiнку майна має мiстити, серед iншого, письмову заяву оцiнювача щодо: якостi використаних вихiдних даних та iншої iнформацiї; факту особистого огляду об`єкта оцiнки (або пояснения причин його вiдсутностi iз вiдповiдними застереженнями та припущеннями щодо використання результатiв); додержання нацiональних стандартiв оцiнки майна та iнших НПА пiд час й проведения; iнших iстотних заяв, що пiдтверджують достовiрнiсть та об`єктивнiсть оцiнки і висновку про вартiсть; що належним доказом вартостi вiдновлювального ремонту може бути лише судова транспортно-товарознавча експертиза; що за даними icтopiї ТЗ у AUDA ТЕХ щодо цього КТЗ наявнi два послiдовнi розрахунки з iстотно рiзними сумами: вiд 17.03.2025 - 406 627,81 rpн та вiд 18.03.2025 - 586 907,51 грн; що Звiт № 26/2025 i додані матерiали не вiдповiдають вимоrам Методики № 142/5/2092 та HC № l.
Просила в задоволеннi позову вiдмовити повнiстю як такому, що не пiдтверджений належними та допустимими доказами фактичних витрат на вiдновлювальний ремонт i суперечить вимогам ст. 1194 ЦК України (вiдсутня доведена «рiзниця» мiж реально понесеними витратами та страховою виплатою), а також визнати звiт ФОП ОСОБА_3 № 26/2025 таким, що не вiдповiдає вимогам Нацiональноrо стандарту № 1 та Методики № 142/5/2092 i складений не судовим експертом за спецiальнiстю 12.2, у зв`язку із чим визнати його неналежним доказом або, як мiнiмум, оцiнити звiт критично, надавши йому обмежену доказову силу як попередньому оцiночному документу, що мiстить методичнi вади та суперечливr вихiднi данi, оскільки за даними «Icтopiї ТЗ» у AUDATEX зафiксовано два розрахунки: вiд 17.03.2025 - 406 627,81 грн та вiд 18.03.2025 - 586 907,51 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Харкова від 20 лютого 2026 року позовну заяву задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 майнову шкоду, завданої внаслідок ДТП у розмірі 249 127,81 грн.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2 491,28 грн.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_4 - адвокат Смірнова Н.А. посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення скасувати та новим рішенням задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції послався на правову позицію Верховного Суду у справі №161/3803/24, відповідно до якої належним і допустимим доказом розміру шкоди може бути звіт про оцінку вартості збитків, складений на замовлення страховика. Однак суд неправильно витлумачив зазначену правову позицію. Верховний Суд у вказаній справі зазначив, що такий звіт є належним та допустимим доказом, але не встановлював, що він має перевагу над іншими доказами або є єдиним можливим доказом розміру шкоди. Отже, суд першої інстанції фактично надав пріоритет доказу, складеному страховиком, безпідставно дискредитував звіт оцінювача, поданий позивачем та не здійснив повної оцінки доказів відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України.
За таких обставин, суд без належного обґрунтування надав одному доказу перевагу над іншим та висновки суду щодо визначення розміру шкоди не є належним чином мотивованими, що свідчить про порушення вимог ст. 263 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості судового рішення.
Судом першої інстанції порушено принцип змагальності сторін, закріплений ст. 13 ЦПК України, а саме: суд першої інстанції сам оцінив технічні аспекти ремонту, сам визначив достовірність калькуляцій, сам вирішив, які деталі пошкоджені.- не врахував, що фактичний розмір шкоди підтверджується саме оцінкою пошкоджень.
Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.
Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглянув справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, та вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції своє рішення мотивував наступним.
Надані сторонами Ремонтна калькуляція № 26/2025 та Короткий висновок № 25-20-3928 сформовані з різницею в 1 день в тому самому програмному комплексі – AUDATEX, що підтверджується матеріалами справи та не заперечується її учасниками. При цьому ціни на запасні частини в обох висновках враховані станом на 19.02.2025. 
Натомість загальна вартість ремонту транспортному засобу Mercedes-Benz Vito 116 CDI в указаних висновках є різною: за Ремонтною калькуляцією № 26/2025 вона складає 586 907,51 грн, а за Коротким висновком № 25-20-3928 – 406 627,81 грн.
Здійснивши порівняльний аналіз обох висновків, суд установив, що така різниця вартості ремонту викликана переважно різною, урахованою у висновках, вартістю запасних частин.
Так згідно з Коротким висновком № 25-20-3928 вартість бампера врахована в розмірі 30 201,95 грн, тоді як згідно з Ремонтною калькуляцією № 26/2025 вартість цієї ж запасної частини складає 36 242,34 грн; вартість кронштейна бампера: 16 048,70 грн – згідно з Коротким висновком № 25-20-3928 та 19 258,44 грн – згідно з Ремонтною калькуляцією № 26/2025; гратка радіатора: 13 787,35 грн – згідно з Коротким висновком № 25-20-3928 та 16 544,82 грн – згідно з Ремонтною калькуляцією № 26/2025; капот: 37 316,55 грн – згідно з Коротким висновком № 25-20-3928 та 44 779,86 грн – згідно з Ремонтною калькуляцією № 26/2025; фара права в зборі: 75 209,90 грн – згідно з Коротким висновком № 25-20-3928 та 90 251,88 грн – згідно з Ремонтною калькуляцією № 26/2025; повітряна подушка переднього пасажира: 37 951,20 грн – згідно з Коротким висновком № 25-20-3928 та 45 541,44 грн – згідно з Ремонтною калькуляцією № 26/2025; повітряна подушка водія: 37 951,20 грн – згідно з Коротким висновком № 25-20-3928 та 45 541,44 грн – згідно з Ремонтною калькуляцією № 26/2025.
При цьому суд ураховував, що згідно з Ремонтною калькуляцією № 26/2025 включено також вартість фари лівої в зборі в розмірі 90 249,06 грн, натомість у Короткому висновку № 25-20-3928 такої запасної частини не зазначено, і, як убачається із наявних в справі фотоматеріалів пошкоджень, - ліва фара не є пошкодженою.
Також суд ураховував, що доказів понесення фактичних витрат на ремонт пошкодженого автомобіля Mercedes-Benz Vito 116 CDI позивачем не надано, клопотань про призначення у справі автотоварознавчої експертизи учасниками не заявлено. 
Суд критично оцінив створену на замовлення позивача оцінювачем в програмному комплексі AUDATEX Ремонтну калькуляцію № 26/2025, з огляду на те, що зазначені розрахунки здійснені оцінювачем на замовлення та за оплату особи, зацікавленою в тому, щоб вартість ремонту була якомога більшою.
Суд вважав більш достовірним доказом на підтвердження відповідних обставин розрахунок, проведений на замовлення третьої особи, яка не є зацікавленою в його результатах.
При цьому суд покликався на правові висновки, які були висловлені у постанові КЦС ВС від 08.09.2025 у справі № 161/3803/24 про те, що, вирішуючи питання розміру майнової шкоди, яку завдано позивачці унаслідок ДТП, належним та допустимим доказом є звіт про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу, складений на замовлення страховика.
Колегія суддів у цілому погоджується з такими висновками суду, які доводами скарги не спростовані.
З матеріалів справи судом установлено, що 13 лютого 2025 року приблизно о 12:05 у м. Харковi по вул. Семiнарськiй, буд. 63-А, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу позивача - автомобiля Mercedes-Benz Vito 116 CDI, держ. № НОМЕР_3 , та автомобiля Renault Kangoo, держ. № НОМЕР_4 , яким керувала відповідач, унаслiдок подiї автомобiль позивача отримав механiчнi пошкодження. 
Постановою Жовтневого районноrо суду м. Харкова вiд 27.02.2025 у справi № 639/1965/25, яка набрала законної сили, відповідача визнано винною та притягнуто до адмiнiстративної вiдповiдальностi за ст. 124 КУпАП; судом установлено обставини ДТП та порушення Правил дорожнього руху з боку відповідача.

На момент ДТП цивiльно-правова вiдповiдальнiсть вiдповiдача була застрахована полiсом обов`язкового страхування цивiльно-правової вiдповiдальностi власникiв наземних транспортних засобiв у ПАТ «НАСК «ОРАНТА». 
Страховик здiйснив страхову виплату позивачу в межах лiмiту вiдповiдальностi у сумi 157 500,00 грн, що пiдтверджується матерiалами справи та не заперечується відповідачем.
На замовлення позивача суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_3 проведено автотоварознавче дослідження та складений Звіт № 26/2025 від 18.03.2025. Згідно з Ремонтною калькуляцією до вказаного Звіту, складеного 18.03.2025 в системі AUDATEX, встановлений розмір матеріального збитку у сумі 586 907,51 грн.
Відповідно до Короткого висновку № 25-20-3928, складеного 18.03.2025 в системі AUDATEX на замовлення третьої особи, встановлений розмір матеріального збитку у сумі 406 627,81 грн.
Згідно із статтею 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
За змістом статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає в її заподіювача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а за шкоду, завдану внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, – незалежно від наявності вини.
Згідно з ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.
За загальним принципом, відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно зі ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе лише за умови, що згідно із цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених ст. 37 цього Закону), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.
У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик, який, уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе в межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди (постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц , від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17, від 22 лютого 2022 року у справі № 201/16373/16-ц та ухвала Великої Палати Верховного Суду від 20 лютого 2020 року у справі № 753/15214/16-ц ).
З наведеного слід зробити висновок, що для виплати страхового відшкодування потерпілому внаслідок ДТП страховою компанією у відповідності до ст.29 вказаного Закону береться до уваги вартість витрат на відновлювальний ремонт автомобіля з урахуванням зносу. Однак, для розрахунку суми повного відшкодування збитків з винної особи це правило не поширюється.
Отже, принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу, яка передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відповідно, якщо такої різниці немає та шкода покрита в повному обсязі страховою виплатою, в такому випадку підстави для покладення відповідальності на страхувальника відсутні.
Аналогічні за змістом висновки викладено у постанові Верховного Суду від 06 липня 2022 року у справі № 641/10491/15-ц.
В даній справі суд першої інстанції, встановивши, що розмір завданої ОСОБА_1 шкоди є більшим за визначений договором про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ліміт відповідальності, дійшов обґрунтованого висновку про те, що для повного відшкодування спричиненої ОСОБА_2 шкоди вона зобов`язана сплатити потерпілій різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.
Також колегія суддів погоджується із визначеним судом розміром матеріального збитку, завданого позивачу ОСОБА_1 як власнику пошкодженого транспортного засобу.
Визначаючи розмір такої різниці, суд належним чином урахував, що відповідно до пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Відповідно до частини другої статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Право на відшкодування майнової шкоди, завданої майну фізичних та юридичних осіб, має власник (частина третя статті 386 ЦК України) та/або особи, які мають речове право на чуже майно (статті 396 ЦК України).
З урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір таких збитків, що підлягає відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (стаття 1192 ЦК України).
Наведене дає підстави для висновку, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі , тоді як розмір страхового відшкодування, що підлягає стягненню зі страховика, – виходячи з витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу.
Зазначене узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 02 вересня 2019 року у справі № 545/425/17, від 11 березня 2020 року у справі № 754/5129/15-ц та від 19 липня 2021 року у справі № 206/3219/15-ц .
Подібні за змістом висновки, зокрема щодо застосування положень частини другої статті 1192 ЦК України, викладено у постановах Верховного Суду від 26 квітня 2022 року у справі № 265/5388/20 , від 18 травня 2022 року у справі № 761/11792/16-ц , від 20 червня 2022 року у справі № 156/1162/20 .
За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами:
1) письмовими, речовими і електронними доказами;
2) висновками експертів;
3) показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування
(частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Згідно до ч. 1 ст. 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.
Як убачається з матеріалів справи, судом здійснено порівняльний аналіз двох звітів , а саме згідно з Коротким висновком № 25-20-3928 вартість бампера врахована в розмірі 30 201,95 грн, тоді як згідно з Ремонтною калькуляцією № 26/2025 вартість цієї ж запасної частини складає 36 242,34 грн; вартість кронштейна бампера: 16 048,70 грн – згідно з Коротким висновком № 25-20-3928 та 19 258,44 грн – згідно з Ремонтною калькуляцією № 26/2025; гратка радіатора: 13 787,35 грн – згідно з Коротким висновком № 25-20-3928 та 16 544,82 грн – згідно з Ремонтною калькуляцією № 26/2025; капот: 37 316,55 грн – згідно з Коротким висновком № 25-20-3928 та 44 779,86 грн – згідно з Ремонтною калькуляцією № 26/2025; фара права в зборі: 75 209,90 грн – згідно з Коротким висновком № 25-20-3928 та 90 251,88 грн – згідно з Ремонтною калькуляцією № 26/2025; повітряна подушка переднього пасажира: 37 951,20 грн – згідно з Коротким висновком № 25-20-3928 та 45 541,44 грн – згідно з Ремонтною калькуляцією № 26/2025; повітряна подушка водія: 37 951,20 грн – згідно з Коротким висновком № 25-20-3928 та 45 541,44 грн – згідно з Ремонтною калькуляцією № 26/2025.
При цьому судом ураховано, що згідно з Ремонтною калькуляцією № 26/2025 включено також вартість фари лівої в зборі в розмірі 90 249,06 грн, натомість у Короткому висновку № 25-20-3928 такої запасної частини не зазначено, і, як колегія суддів пересвідчилася - із наявних в справі фототаблиць, та протоколів огляду автомобіля позивача після ДТП, на яких зафіксовані механічні пошкодження, - ліва фара не отримала пошкоджень, а тому Ремонтна калькуляція дійсно не є достовірним доказом в цій частині.
Даний короткий звіт № 25-20-3928 був виготовлений на замовлення ПАТ НАСК «Оранта», він узгоджується з даними щодо переліку пошкоджень, які зазначені у згаданих первинних документах, фототаблиць, та протоколів огляду автомобіля позивача після ДТП, а тому суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги саме короткого звіту, які були складені спеціалістами страхової компанії. Колегія суддів при цьому враховує, що позивач у разі незгоди з визначеною страховою компанією сумою майнової шкоди не був позбавлений процесуальної можливості в межах свого процесуального обов`язку доказування підстав позову, які визначені у ст.ст. 12, 81 ЦПК України, подати до суду клопотання про призначення у справі відповідної експертизи або звернутися самостійно до експерта для її проведення, або надати інші докази для підтвердження наданих ним відомостей щодо розміру майнової шкоди.
У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці, незважаючи на те, що зазначені збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).
Подібні за змістом висновки, викладені у постановах Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-760цс15, від 22 березня 2017 року у справах № 910/3650/16, № 910/32969/15, а також у постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 910/3867/16, від 01 лютого 2018 року у справі № 910/22886/16, Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2021 у справі № 147/66/17оскільки коефіцієнт фізичного зносу транспортного засобу та його складових частин враховується при визначенні матеріального збитку, який відшкодовується страховиком, натомість при визначенні розміру відшкодування, яке підлягає стягненню з винної особи, враховується принцип повного відшкодування шкоди потерпілому, зокрема відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (статті 1192, 1194 ЦК України).
Відповідно до постанови Верховного Суду від 02 лютого 2022 року у справі 757/54513/16 зазначено, що системний аналіз статті 22 ЦК України частини другої статті 1192, статті 1194 ЦК України дозволяє дійти висновку, що реальними збитками, які підлягають відшкодуванню, є саме вартість відновлювального ремонту без урахування зносу.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд помилково взяв до уваги звіт про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу здійснений страховою компанією, є безпідставними, оскільки звіт було оцінено судом у сукупності та взаємозв`язку з іншими доказами, а позивач не надав до суду висновків судового експерта з приводу вартості майнової шкоди, яка була завдана внаслідок механічних ушкоджень його автомобіля, та не звертався до суду з відповідними клопотаннями про призначення такої експертизи для підтвердження його аргументів щодо даних, які зазначені у короткому звіті № 25-20-3928, який був виготовлений на замовлення ПАТ НАСК «Оранта», - та на підтвердження наданої позивачем Ремонтної калькуляції № 26/2025.
При цьому суд першої інстанції обґрунтовано покликався на правові висновки, які були висловлені у згаданій постанові КЦС ВС від 08.09.2025 у справі № 161/3803/24 про те, що, вирішуючи питання розміру майнової шкоди, яку завдано позивачці унаслідок ДТП, належним та допустимим доказом є звіт про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу, складений на замовлення страховика.
Наведені з цього приводу доводи скарги не знайшли свого підтвердження у матеріалах справи, та висновків суду не спростували.
Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального або неправильне застосування норм процесуального права.
Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
На підставі вищевказаних обставин та правового обґрунтування колегія суддів визнає, що оскаржене рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи скарги є недоведеними та висновків суду не спростували, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , - адвоката Коротенка Олега Івановича залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду м. Харкова від 20 лютого 2026 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст постанови складений 10 липня 2026 року.

Головуючий      В.Б. Яцина.

Судді        Ю.М.Мальований.

О.Ю.Тичкова.