Провадження № 1-кп/742/413/26 
Єдиний унікальний № 742/1637/26 

ВИРОК
іменем України
04 серпня 2026 року м. Прилуки
Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області в складі головуючого судді  ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань  ОСОБА_2 , прокурорів  ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , неповнолітньої потерпілої  ОСОБА_8 , законного представника неповнолітньої потерпілої  ОСОБА_9 , представника потерпілих адвоката ОСОБА_10 , обвинуваченої   ОСОБА_11 , захисника обвинуваченої адвоката   ОСОБА_12 , представника цивільного відповідача Головного управління Національної поліції в Чернігівській області  ОСОБА_13 , розглянувши в судовому засіданні в залі суду м.Прилуки Чернігівської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №62025100150005944 по обвинуваченню:
ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Прилуки Чернігівської області, громадянки України, зареєстрованої та фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , з вищою освітою, розлучену, маючу на утриманні неповнолітню дитину, непрацюючу, раніше не судиму,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,
У С Т А Н О В И В:
ОСОБА_11 10.12.2025 близько 12 год. 00 хв., перебуваючи на посаді поліцейського ВРПП Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівській області, під час виконання службових обов?язків керуючи службовим транспортним засобом Національної поліції України - спеціалізованим легковим оперативним автомобілем СКС MOU-04МП, в кузові автомобіля MITSUBISHI Outlander, реєстраційний номер НОМЕР_1 (на синьому фоні), керуючись п 3.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 N? 1306 (далі - Правила дорожнього руху), виконуючи невідкладне службове завдання, рухалась по вул. В`ячеслава Чорновола, з боку вул. Гімназичної в напрямку вул. Вокзальної в м. Прилуки, Чернігівської області з увімкненими проблисковими маячками синього та червоного кольорів, без увімкнення спеціального звукового сигналу, за наявної необхідності додаткового привертання уваги учасників дорожнього руху.
У той самий час ОСОБА_11 , наближаючись до перехрестя вул. В?ячеслава Чорновола та вул. Садової, в м. Прилуки, Чернігівської області та пішохідного переходу, позначеного дорожніми знаками 5.38.1, 5.38.2«Пішохідний перехід», відступаючи від вимог пунктів 12.4, 12.9 б) та 14.6 а),в) Правил дорожнього руху, рухаючись з перевищенням максимально допустимої швидкості у населеному пункті - 58 км/год, здійснюючи обгін транспортного засобу, який рухався в попутному напрямку на перехресті та ближче ніж за 50 метрів перед пішохідним переходом, діючи необережно, проявляючи кримінальну протиправну недбалість, не передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій, хоча повинна була і могла їх передбачити, порушуючи вимоги п.п. 2.3 б), 3.1, 12.1, 18.1 Правил дорожного руху, проявила неуважність,не встежила за дорожньою обстановкою, не забезпечила безпеку дорожнього руху та за наявної необхідності додаткового привертання уваги учасників дорожнього руху не увімкнула спеціальний звуковий сигнал, при наближені до пішохідного переходу не вибрала заздалегідь такий швидкісний режим руху, який би забезпечив контроль над дорожньою обстановкою, та за наявності обмеження у видимості й оглядовості пішохідного переходу не переконавшись у відсутності на ньому пішоходів, не вжила заходів для зменшення швидкості аж до зупинки автомобіля, щоб дати їм дорогу, здійснила наїзд на пішоходів – малолітню ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які переходили проїзну частину по нерегульованому пішохідному переходу з права на ліво відносно напрямку руху автомобіля MITSUBISHI Outlander, реєстраційний номер НОМЕР_1 (на синьому фоні).
У результаті дорожньо-транспортної пригоди малолітня ОСОБА_14 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми та травми шиї, що підтверджується наявністю субарахноїдальних крововиливів (крововиливів під м?які мозкові оболонки) обох півкуль головного мозку та мозочка, ділянками забоїв в стінку правого бічного шлуночка та в стовбур головного мозку (продовгуватий мозок), розриву міжхребцевого диску між 7-м шийним та 1-м грудним хребцями, епідурального крововиливу (крововилив над твердою оболонкою) та субарахноїдального крововиливу (крововилив під м?яку оболонку) спинного мозку від шийного відділу до 9-го грудного хребця, які за ознакою небезпеки для життя в мить спричинення відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень та знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв?язку з настанням смерті; закритої травми органів грудної клітки: забої обох легень, множинні крововиливи та саден тулуба і кінцівок, які мають ознаки легких тілесних ушкоджень та не знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв?язку з настанням смерті.
Смерть малолітньої ОСОБА_14 настала ІНФОРМАЦІЯ_4 на місці події.
ОСОБА_7 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми зі струсом головного мозку, переломами латеральної стінки лівого максилярного синусу, лобного та скроневого відростків лівої виличної кістки, лівобічною параорбітальною гематомою, субкон?юнктивальним крововиливом лівого ока; закритого внутрішньосуглобового уламкового перелому латерального виростку та горбиків міжвиросткового підвищення лівої великогомілкової кістки зі зміщенням уламків, закритого перелому голівки лівої малогомілкової кістки, розривів медіального меніска, медіальної колатеральної, передньої хрестоподібної, задньої хрестоподібної та латеральної колатеральної зв?язок, часткового розриву утримувачів наколінника, гемартрозу та саден лівого колінного суглобу; закритого перелому голівки правої малогомілкової кістки, розривів медіального меніска, латеральної та медіальної колатеральних і передньої хрестоподібної зв?язок, часткового розриву утримувачів наколінника, бурситу та саден правого колінного суглобу, які відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я на строк понад 21 добу.
Вказані наслідки перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням водієм автомобіля MITSUBISHI Outlander, реєстраційний номер НОМЕР_1 (на синьому фоні), ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , Правил дорожнього руху, а саме: 
п. 2.3 б), згідно з яким для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов?язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну;
п. 3.1, згідно з яким водії оперативних транспортних засобів, виконуючи невідкладне службове завдання, можуть відступати від вимог розділів 8 (крім сигналів регулювальника), 10, 11, 12, 13, 14, 15, 16, 17, 18, 26, 27 та пункту 28.1 цих Правил за умови увімкнення проблискового маячка синього або червоного кольору і спеціального звукового сигналу та забезпечення безпеки дорожньогоруху.
Забезпечення безпеки дорожнього руху полягає у виконанні ОСОБА_11 пунктів:
п.12.1, згідно з яким під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним;
п.12.4, згідно з яким у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год.
п. 12.9 б) згідно з яким водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4, 12.5, 12.6 та 12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29 , 3.31  або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «й`пункту 30.3 цих Правил;
п.14.6, згідно з яким обгін заборонено: а) на перехресті, в) ближче ніж за 50 м перед пішохідним переходом у населеному пункті та 100 м — поза населеним пунктом;
п. 18.1, згідно з яким водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.
Прокурори у судових засіданнях підтримали державне обвинувачення в обсязі, викладеному в обвинувальному акті. Зазначили, що досліджені у судовому засіданні докази є належними, допустимими та достатніми, а в своїй сукупності повністю підтверджують винуватість ОСОБА_11 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення. Просили суд врахувати, що на момент вчинення кримінального правопорушення обвинувачена проходила службу в Національній поліції України та виконувала службові обов`язки. На думку сторони обвинувачення, як працівник правоохоронного органу вона була зобов`язана не лише неухильно дотримуватися вимог законодавства та Правил дорожнього руху, а й власною поведінкою утверджувати повагу до закону та забезпечувати безпеку громадян. Також прокурори звернули увагу, що, незважаючи на досліджені судом докази, ОСОБА_11 визнала свою вину лише частково, що, на їхню думку, свідчить про відсутність повного усвідомлення протиправності власних дій та щирого каяття. Просили визнати ОСОБА_11 винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначити їй покарання у виді восьми років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки. Крім того, підтримали цивільний позов, заявлений в інтересах держави, про стягнення з обвинуваченої витрат на стаціонарне лікування потерпілої, а також не заперечували проти задоволення цивільних позовів потерпілих про відшкодування моральної шкоди.
Представники Національної служби здоров`я України та Прилуцької міської ради в судові засідання не з`явились, хоча про дату, час та місце судового засідання повідомлялись належним чином.
Представник третьої особи КНП «Прилуцька центральна міська лікарня» в судові засідання не з`явився. Згідно письмових пояснень просили розгляд справи проводити без їх участі. З приводу цивільного позову про відшкодування витрат на лікування не заперечували.
Потерпілий ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснив, що 10.12.2025 близько 12:00 дізнався про обставини трагедії. На той час він перебував на роботі за кордоном. На його телефон надійшов відеодзвінок із телефону дружини. Вона змогла сказати лише кілька слів про те, що їх збив автомобіль. Оскільки дружина не могла більше говорити, а він чув, що навколо перебуває багато людей, попросив, щоб хтось узяв телефон і пояснив, що сталося. Телефон узяв чоловік, який перебував на місці ДТП, та повідомив, що поліцейський автомобіль збив його дружину і доньку. Він також розповів обставини ДТП. На місці працювали працівники екстреної медичної допомоги, які надавали потерпілим допомогу, а також прибули працівники поліції. Потерпілий увесь час залишався на відеозв`язку. Він бачив, як дружина сиділа біля доньки, а лікарі проводили реанімаційні заходи.
Крім того, потерпілий повідомив, що під час розгляду Чернігівським апеляційним судом питання про застосування до підозрюваної запобіжного заходу вони зазначали про відсутність будь-якої комунікації з її боку. Після цього вони отримали два листи з однаковим змістом, які відрізнялися лише зазначенням прізвищ адресатів. У цих листах зазначалося, що через нібито існуючу заборону на спілкування вона змушена звернутися до них письмово. Він вважає, що листи мали формальний характер, не містили співчуття та були направлені лише з метою створити враження про принесення вибачень.
Потерпілий зазначив, що на вказаному перехресті встановлено світлофор, який на момент події не працював. Водночас на місці наявні дорожня розмітка, хоча її було погано видно, а також дорожні знаки, що позначають пішохідний перехід. Дорога має по одній смузі руху в кожному напрямку, а її розширення призначене для зупинки громадського транспорту і не змінює кількості смуг для руху. Також він вважає, що невикористання звукового сигналу спеціального транспортного засобу було свідомим порушенням ПДР. 
Заявлений цивільний позов потерпілий підтримав у повному обсязі. Зазначив, що після цієї події життя його родини кардинально змінилося. З попереднього місця роботи його звільнили. На даний час він не має можливості працювати, оскільки протягом останніх шести місяців він займається лікуванням дружини. Лише нещодавно вона почала ставати на ногу, однак повноцінно пересуватися ще не може. Вони постійно відвідують лікувальні заклади, проходять обстеження, а також беруть участь у судових засіданнях та апеляційних розглядах.. Потерпілий зазначив, що ОСОБА_15 була його донькою, дуже щирою та світлою дитиною. Вони довго чекали на її народження, а після її появи на світ лікарі доклали значних зусиль, щоб урятувати їй життя. За його словами, наступні шість років стали найщасливішими роками життя їхньої родини.
Щодо призначення покарання обвинуваченій потерпілий зазначив, що вона працювала у патрульній поліції, а тому мала бути прикладом дотримання законів і Правил дорожнього руху, забезпечувати їх виконання, а не порушувати їх. На його думку, рівень її відповідальності є вищим, ніж у пересічного водія. Він звернув увагу, що обвинувачена керувала спеціальним транспортним засобом, що передбачало обов`язок діяти відповідно до вимог законодавства, зокрема використовувати світлові та звукові сигнали під час виконання невідкладного службового завдання. На його переконання, вона свідомо порушила встановлені правила, у зв`язку з чим повинна понести максимальне покарання, передбачене законом. При цьому потерпілий зазначив, що жодне покарання не є співмірним із тією втратою, якої зазнала його родина, оскільки життя людини, а особливо життя дитини, є найвищою цінністю.
Потерпіла ОСОБА_7 у судовому засіданні пояснила, що 10.12.2025 приблизно об 11:00 вона разом із донькою вийшла з дому та попрямувала до школи. Вони доїхали до ЗОШ № 1, після чого пішли у напрямку ЦТДЮ. Підходячи до перехрестя поблизу ЦТДЮ, донька ОСОБА_15 звернула увагу на те, що світлофори не працювали, та запитала, яким чином вони переходитимуть дорогу. Потерпіла заспокоїла доньку, пояснивши, що вони дочекаються, поки транспортні засоби їх пропустять, або самі пропустять транспорт. Підійшовши до проїзної частини, потерпіла побачила, що до перехрестя наближається великоваговий автомобіль (фура). Коли вони підійшли безпосередньо до пішохідного переходу, вантажний автомобіль зупинився, а його водій посміхнувся та жестом руки показав, що вони можуть переходити дорогу. За словами потерпілої, донька була у гарному настрої та йшла, підстрибуючи. Вони почали переходити проїзну частину. Праворуч транспортних засобів не було. Потерпіла сказала доньці пришвидшити крок, щоб не затримувати автомобілі, однак вони не бігли, а лише прискорили рух. Коли вони вийшли з-за вантажного автомобіля, потерпіла лише встигла помітити щось біле, після чого одразу стався удар. Усе відбулося дуже швидко, тому будь-яким чином зреагувати вона не встигла. Потерпіла зазначила, що вже в лікарні згадала, що після наїзду знаходилася під білим автомобілем, тримаючи на руках доньку. Вона не очікувала, що з-за вантажного автомобіля може виїхати інший транспортний засіб, оскільки на цій ділянці дороги здійснюється двосторонній рух, установлені дорожні знаки та облаштований пішохідний перехід. За її словами, розширення проїзної частини перед пішохідним переходом призначене для зупинки автобусів. Дорожня розмітка на дорозі була, однак через сиру погоду її було погано видно. Також потерпіла повідомила, що не чула будь-яких звукових сигналів поліцейського автомобіля чи будь-якого іншого попереджувального сигналу. Вказала, що після загибелі доньки їх життя закінчилося. ОСОБА_11 вбила не тільки їх дитину, вона вбила їх життя. Вони не живуть, вони просто існують. Протягом всього розгляду справи, ОСОБА_11 ніби «каменна», в неї немає жодного каяття…Заявлений цивільний позов потерпіла підтримала у повному обсязі. Щодо призначення покарання обвинуваченій просила суд призначити максимальне покарання, передбачене законом за вчинений злочин.
Потерпіла ОСОБА_8 та її законний представник ОСОБА_9 в судове засідання не з`явились. Їх представник адвокат ОСОБА_10 просила розгляд справи проводити без їх участі. Заявлений цивільний позов підтримала, просила його задовольнити в повному обсязі. 
Представник потерпілих, адвокат ОСОБА_10 , підтримала позицію прокурорів та потерпілих щодо призначення обвинуваченій покарання у виді позбавлення волі строком на вісім років із позбавленням права керування транспортними засобами строком на три роки. Зазначила, що саме таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. На її думку, під час призначення покарання суд повинен врахувати характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його наслідки, а саме загибель малолітньої дитини та заподіяння середньої тяжкості тілесних ушкоджень її матері, спосіб вчинення кримінального правопорушення, а також відсутність обставин, які б свідчили про щире каяття обвинуваченої чи істотне зменшення ступеня її суспільної небезпечності. Вважала, що лише покарання у виді реального позбавлення волі відповідатиме принципам законності, справедливості та індивідуалізації покарання.
Крім того, потерпілі та їх представник не заперечували щодо задоволення заявленого прокурорами цивільного позову.
У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_11 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України визнала частково. Суду пояснила, що станом на 10.12.2025 проходила службу на посаді поліцейського взводу реагування патрульної поліції Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівській області. Близько чотирьох років займалася веденням службової документації ВРПП, а безпосередньо до несення добових чергувань була залучена лише близько десяти місяців, за цей час заступала на чергування орієнтовно тридцять разів. Декілька разів керувала службовим автомобілем. Разом з іншими працівниками проходила відповідні інструктажі та медичні огляди, однак з яких причин не ставила підписів у журналах їх проведення, не пам`ятає. За ким був закріплений службовий автомобіль, їй невідомо. На запитання щодо закріплення службових транспортних засобів за конкретними поліцейськими зазначила, що це питання належить до компетенції керівництва. Посвідчення водія транспортних засобів має. Зазначила, що перед виїздом на чергування будь-яких технічних несправностей службового автомобіля не було, проблискові маячки та спеціальний звуковий сигнал перебували у справному стані. Її напарник ОСОБА_16 перед заступанням на службу пройшов інструктаж, медичний огляд, за результатами якого протипоказань до несення служби не встановлено. 10.12.2025 близько 11 год. 30 хв. вона сіла за кермо службового автомобіля, оскільки напарник ОСОБА_16 повідомив про погіршення самопочуття. Про це керівництву не доповідали та до медичних закладів не зверталися. Під час несення служби в с. Білошапки та руху у напрямку м. Прилуки, орієнтовно об 11 год. 40 хв., перебуваючи поблизу с. Линовиця, на службовий планшет надійшло повідомлення про ДТП з потерпілими. На вказаний виклик вони прямували із увімкненими проблисковими маячками синього та червоного кольорів, а також із застосуванням короткочасних звукових сигналів для привернення уваги інших учасників дорожнього руху. Швидкість руху службового автомобіля становила приблизно 50 км/год. Видимість дорожньої обстановки була достатньою. Світлофор на перехресті не працював, дорожня розмітка була відсутня. Вулиця В`ячеслава Чорновола, зі слів обвинуваченої, має по одній смузі руху в кожному напрямку. Пояснила, що дорожніх знаків, які позначають пішохідний перехід перед перехрестям, не бачила, оскільки оглядовість перекривав вантажний автомобіль. На запитання прокурора щодо того, чи бачила дублюючий дорожній знак пішохідного переходу, відмовилася відповідати, скориставшись правом, передбаченим ст. 63 Конституції України. За словами обвинуваченої, рухаючись по вул. В`ячеслава Чорновола перед перехрестям вулиць Садова та В`ячеслава Чорновола у м. Прилуки, вона бачила, що транспортні засоби зміщувалися праворуч. Коли службовий автомобіль зрівнявся з вантажним автомобілем, перед ним раптово з`явилися пішоходи, у зв`язку з чим вона негайно застосувала екстрене гальмування. Вказала, що вантажний автомобіль перед перехрестям сповільнював рух, однак повністю не зупинявся. Перед вантажним автомобілем службовий автомобіль випередив три транспортні засоби, які також зміщувалися праворуч. На смугу зустрічного руху вона не виїжджала, оскільки ширина проїзної частини дозволяла здійснювати рух у межах своєї смуги і авто здавали праворуч. Щодо дотримання заходів безпеки перед пішохідним переходом пояснила, що, враховуючи рух інших транспортних засобів праворуч та виконання ними невідкладного службового завдання, будь-яких додаткових заходів не вживала. Коли керувала авто по вул.Вячеслава Чорновола та перед пішохідним переходом на перехресті вулиць В`ячеслава Чорновола та Садова спеціальний звуковий сигнал не застосовувала. Востаннє подавали звуковий сигнал на перехресті вул.Гімназична та вул.Вячеслава Чорновола. Незважаючи на застосування екстреного гальмування, уникнути наїзду не вдалося, внаслідок чого сталася ДТП. Після зупинки транспортного засобу вона вийшла з автомобіля, підійшла до потерпілої ОСОБА_17 та встановила наявність у неї пульсу. Згодом побачила під автомобілем дитину, яка, за її сприйняттям, не подавала ознак життя. Після цього зателефонувала на лінію «103», повідомила про подію керівництво, викликала додатковий екіпаж поліції та слідчо-оперативну групу. До прибуття бригади екстреної медичної допомоги перебувала біля дитини, і разом із напарником забезпечувала охорону місця події. Також обвинувачена зазначила, що кається у вчиненому, підтвердила факт направлення потерпілим письмових вибачень та повторно принесла їм вибачення у судовому засіданні. Пояснила, що сама є матір`ю, усвідомлює тяжкість наслідків події та розуміє, що її вибачення не можуть компенсувати заподіяне. Наголосила, що наїзд був ненавмисним і вона не бажала настання таких наслідків. За наявності фінансової можливості готова надати потерпілим матеріальну допомогу. На запитання потерпілих та їх представника обвинувачена відмовилася відповідати, скориставшись правом, передбаченим ст. 63 Конституції України.
У судових дебатах обвинувачена зазначила, що визнає свою вину, однак просила суд врахувати всі обставини та фактори, які, на її думку, призвели до виникнення дорожньо-транспортної пригоди. Вказала, що усвідомлює тяжкість наслідків події та що їй доведеться жити з тим, що сталося.
Цивільний позов прокурора, заявлений в інтересах держави про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілої, визнала у повному обсязі. Щодо цивільних позовів потерпілих про відшкодування моральної шкоди поклалася на розсуд суду.
Захисник обвинуваченої, адвокат ОСОБА_12 , у судовому засіданні просив суд врахувати, що обвинувачена повністю, беззастережно та без будь-яких умов визнає свою вину. Зазначив, що подія є трагедією, а її наслідки залишаться для обвинуваченої тягарем на все життя. Разом із тим вказав, що не всі обставини, викладені в обвинувальному акті, відповідають фактичним обставинам події, що, на його думку, має значення для повного та об`єктивного встановлення механізму ДТП і правильного вирішення справи. Зазначив, що ОСОБА_11 фактично не була повноцінним працівником патрульної поліції, оскільки тривалий час виконувала службові обов`язки, пов`язані з веденням документації, а до ДТП лише декілька разів виїжджала на патрулювання. При цьому вона мала посвідчення водія відповідної категорії та законні підстави для керування службовим автомобілем. На думку захисника, питання проходження інструктажів, організації транспортної дисципліни та закріплення службових транспортних засобів належать до компетенції керівництва поліції, однак ці обставини органом досудового розслідування належним чином не досліджувалися. Також звернув увагу суду на те, що не було надано належної оцінки стану організації дорожнього руху на місці події. Зокрема, на одному з центральних перехресть м. Прилуки на момент ДТП не працювали світлофори, була відсутня дорожня розмітка та схема організації дорожнього руху, що підтверджується відповіддю Прилуцької міської ради. Крім того, ширина проїзної частини, відповідно до державних будівельних норм, відповідає чотирьом смугам руху, а не двом, що також, на його переконання, має значення для оцінки дорожньої обстановки. Посилався на показання експерта, який під час допиту повідомив, що не досліджував дії інших учасників дорожнього руху. Водночас, судом було відмовлено у призначенні додаткової судової експертизи. Вважав, що істотне значення для механізму ДТП мали дії водія вантажного автомобіля Ігнатовича, який, на думку сторони захисту, всупереч вимогам ПДР перед нерегульованим пішохідним переходом не зупинився, а лише уповільнив рух, продовжуючи рухатися накатом. Саме це, як стверджував захисник, вплинуло на сприйняття обвинуваченою дорожньої обстановки, оскільки вантажний автомобіль закривав огляд дорожнього знаку та пішохідного переходу. На його переконання, у разі повної зупинки вантажного автомобіля обвинувачена могла б раніше сприйняти небезпеку, своєчасно знизити швидкість та раніше розпочати гальмування. Крім того, захисник звернув увагу на дотримання ПДР пішоходами, посилаючись на вимоги п. 4.10 ПДР України, відповідно до яких пішохід, виходячи на проїзну частину з-за транспортного засобу, що обмежує оглядовість, повинен переконатися у відсутності транспортних засобів, які наближаються. На його думку, потерпіла цього не зробила, вийшовши на проїзну частину з-за вантажного автомобіля. При цьому наголосив, що наведені обставини не виключають вини ОСОБА_11 , однак впливають на правильне встановлення механізму дорожньо-транспортної пригоди. Висловив переконання, що за умови дотримання всіма учасниками дорожнього руху вимог ПДР зазначеної трагедії могло б не статися. Захисник зазначив, що хоча в діях обвинуваченої наявне порушення п. 3.1 ПДР щодо незабезпечення безпеки дорожнього руху, однак механізм дорожньо-транспортної пригоди не є таким, як його викладено стороною обвинувачення. На його думку, відсутність схеми організації дорожнього руху, дорожньої розмітки та інші недоліки організації дорожнього руху вплинули на сприйняття обвинуваченою дорожньої обстановки та своєчасність її реагування. Також просив суд врахувати, що ОСОБА_11 вчинила необережний тяжкий злочин, раніше не судима, вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується, і згідно з висновком уповноваженого органу з питань пробації її виправлення можливе без ізоляції від суспільства. Зазначив, що обвинувачена двічі приносила вибачення потерпілим, повністю визнала вину, щиро розкаялася, цивільний позов прокурора в інтересах держави про відшкодування витрат на лікування потерпілої визнала у повному обсязі, а щодо цивільних позовів потерпілих про відшкодування моральної шкоди поклалася на розсуд суду.
Захисник зазначив, що обвинувачена перебуває під вартою, на її утриманні перебуває неповнолітня дитина, у зв`язку з чим вона не має реальної можливості відшкодувати завдану шкоду. Наголосив на відсутності обставин, що обтяжують покарання, та просив суд застосувати до ОСОБА_11 положення ст. 75 КК України, звільнивши її від відбування покарання з випробуванням, що, на його думку, надасть їй можливість відшкодовувати потерпілим заподіяну шкоду.
Крім того, захисник заперечив проти врахування судом як доказу висновку службового розслідування щодо порушення службової дисципліни окремими працівниками Прилуцького РВП ГУНП у Чернігівській області та матеріалів такого розслідування, посилаючись на те, що застосоване до ОСОБА_11 дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції оскаржується в судовому порядку.
Представник цивільного відповідача – ГУНП в Чернігівській області позови потерпілих про стягнення моральної шкоди не визнав та просив відмовити в їх задоволенні.
Свідок ОСОБА_18 у судовому засіданні показала, що 10.12.2025 перейшовши перехрестя вул. Садової та вул. Першого Травня (Чорновола) та перебуваючи на тротуарі, близько 11 год. 56 хв. почула позаду себе сильний удар. Озирнувшись на звук, побачила, як службовий автомобіль поліції здійснив наїзд на жінку з дитиною. За словами свідка, службовий автомобіль рухався на дуже великій швидкості. Внаслідок зіткнення дитина опинилася на капоті автомобіля, а жінку відкинуло вбік. Після цього свідок перейшла проїзну частину ближче до місця події та зателефонувала до служби екстреної медичної допомоги. Під час розмови їй повідомили, що виклик уже зареєстровано. Свідок також пояснила, що, підходячи до перехрестя, бачила, як з протилежного боку дороги до пішохідного переходу наближалися жінка з дитиною. Перед початком переходу жінка подивилася ліворуч. У той час, коли свідок сама переходила проїзну частину, перед пішохідним переходом зупинився вантажний автомобіль, щоб пропустити її. За словами свідка, дорога на зазначеній ділянці має по одній смузі руху в кожному напрямку та розширення для зупинки громадського транспорту. На момент події світлофор не працював. На проїзній частині була дорожня розмітка пішохідного переходу, однак вона була погано видимою. Свідок зазначила, що ні під час переходу проїзної частини, ні до моменту ДТП вона не чула звукових сигналів службового автомобіля поліції. На автомобілі були увімкнені лише проблискові маячки. Після ДТП з місця водія вийшла обвинувачена, а з пасажирського сидіння — її напарник. Спочатку вони підбігли до потерпілої жінки, а потім — до дитини. Свідок зазначила, що домедичної допомоги потерпілим поліцейські не надавали, рух транспорту не перекривали та місце події не огородили. Оскільки дитина перебувала під передньою частиною службового автомобіля, присутні попросили від`їхати автомобілем, щоб її звільнити.
Свідок ОСОБА_19 у судовому засіданні показав, що точної дати події не пам`ятає, однак зазначив, що ДТП сталася взимку 2025 року, у першій половині дня, на перехресті вул. Першого Травня та вул. Садової, поблизу Центру творчості дітей та юнацтва. За словами свідка, він, керуючи автомобілем Mitsubishi, зупинився перед перехрестям та побачив, як праворуч від нього службовий автомобіль поліції здійснив наїзд на жінку з дитиною, які рухалися у його напрямку. Перед пішохідним переходом зупинився вантажний автомобіль, після чого жінка з дитиною, тримаючись за руки, почали переходити проїзну частину. Коли вони пройшли вантажний автомобіль, на них здійснив наїзд службовий автомобіль поліції. Свідок зазначив, що на службовому автомобілі були увімкнені проблискові маячки, однак звукових сигналів (сирени) він не чув. В момент зіткнення він почув лише крик жінки. За словами свідка, службовий автомобіль поліції почав зупинятися безпосередньо в момент зіткнення. До наїзду ознак екстреного гальмування він не спостерігав. Після ДТП з місця водія службового автомобіля вийшла обвинувачена, а з пасажирського сидіння — поліцейський. Після цього свідок повернув праворуч та зупинився на автобусній зупинці. Побачивши, що до потерпілих почали підходити люди, він залишив місце події. Свідок повідомив, що у його автомобілі здійснювався відеозапис дорожньої обстановки, який він добровільно надав слідчому. На думку свідка, швидкість руху службового автомобіля поліції перевищувала 50 км/год. Також свідок пояснив, що на зазначеній ділянці дороги організовано по одній смузі руху в кожному напрямку, а перед перехрестям є розширення проїзної частини для зупинки громадського транспорту. Чи була на проїзній частині дорожня розмітка, він не пам`ятає. Крім того, свідок зазначив, що безпосередньо перед ДТП службовий автомобіль поліції рухався смугою зустрічного руху.
Свідок ОСОБА_20 у судовому засіданні показав, що, керуючи транспортним засобом у м. Прилуки, під час під`їзду до перехрестя побачив жінку з дитиною, які йшли тротуаром. Вони підійшли до нерегульованого пішохідного переходу, дочекалися, поки він повністю зупинив свій автомобіль, після чого почали переходити проїзну частину. У цей момент службовий автомобіль поліції здійснив на них наїзд. Свідок зазначив, що ще до зіткнення зрозумів, що може статися дорожньо-транспортна пригода, оскільки помітив поведінку матері, яка намагалася повернутися назад. За його словами, усі події були зафіксовані на відеозаписі. Свідок повідомив, що того дня була зимова погода: слякоть, хмарність, туману не було, видимість була доброю. До цього один пішохід завершив перехід проїзної частини, після чого до переходу підійшли жінка з дитиною. Перед початком переходу мати взяла дитину за руку. Вони розпочали рух лише після того, як автомобіль свідка повністю зупинився. Свідок зазначив, що звукових сигналів (сирени) службового автомобіля поліції не було, оскільки він би їх почув. Про наближення іншого автомобіля він зрозумів лише з поведінки матері, яка подивилася ліворуч, встигла зупинитися та закричала. Саме в цей момент свідок усвідомив, що наближається автомобіль. Після ДТП з пасажирського сидіння службового автомобіля вийшов чоловік, а з місця водія — жінка, яка одразу почала телефонувати. До потерпілої жінки підбігли люди та поліцейський чоловік. Побачивши, що жінка рухається, свідок зрозумів, що вона жива. Після цього він підійшов до дитини та, за його словами, зрозумів, що дитина загинула. Дитина перебувала під автомобілем, після чого автомобіль від`їхав. Свідок також пояснив, що дорога на зазначеній ділянці має по одній смузі руху в кожному напрямку. Його автомобіль перебував у технічно справному стані, зокрема стоп-сигнали були справними. Щодо дорожньої розмітки він не пам`ятає, оскільки дорожнє покриття старе. Під час керування транспортним засобом він орієнтувався на дорожні знаки. За словами свідка, жінка з дитиною чекали, поки він повністю зупиниться, лише після чого почали переходити дорогу, не зволікаючи та не створюючи йому перешкод. Швидкість руху службового автомобіля поліції він визначити не може. Лише після зіткнення автомобіль поліції почав зупинятися. Також він повідомив, що після перехрестя є розширення проїзної частини для громадського транспорту. На зазначеній ділянці дороги встановлено дорожній знак «Пішохідний перехід», інших дорожніх знаків він не пам`ятає. 
Свідок ОСОБА_21 у судовому засіданні показав, що 10.12.2025 у першій половині дня керував автомобілем Renault Trafic та рухався у напрямку вул. Вокзальної. Під час руху з вул. Пирятинської його обігнав службовий автомобіль поліції Mitsubishi Outlander. На службовому автомобілі були увімкнені проблискові маячки синього та червоного кольорів, однак звуковий сигнал (сирена), був відсутній. Поліцейський автомобіль рухався смугою зустрічного руху. На зазначеній ділянці дороги організовано по одній смузі руху в кожному напрямку. Свідок пояснив, що зупинився на світлофорі на вул. Гімназичній, після чого службовий автомобіль поліції обігнав його та продовжив рух. За словами свідка, службовий автомобіль перебував у його полі зору від кругового руху до пішохідного переходу на перехресті. Протягом усього цього часу звуковий сигнал службовим автомобілем не подавався. Свідок зазначив, що якби сирена була увімкнена, він би її почув, оскільки в його автомобілі було частково відчинене бокове вікно. Надалі свідок доїхав до перехрестя та зупинився біля вантажного автомобіля. Самого моменту зупинки вантажного автомобіля він не бачив. Вантажний автомобіль знаходився праворуч перед пішохідним переходом. Після ДТП, з місця водія службового автомобіля вийшла жінка-поліцейська, яка одразу підбігла до потерпілої жінки, що лежала на проїзній частині. Після цього вона підбігла до службового автомобіля, під яким знаходилася дитина, дістала телефон та почала комусь телефонувати. На думку свідка, швидкість руху службового автомобіля поліції перевищувала 60 км/год. Свідок також зазначив, що на момент ДТП світлофори на перехресті не працювали, однак були встановлені дорожні знаки. Щодо наявності дорожньої розмітки на зазначеній ділянці дороги свідок повідомив, що точно не пам`ятає.
Свідок ОСОБА_22 , працівник бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги, у судовому засіданні показала, що взимку 2025 року отримали виклик щодо ДТП, однак точної дати не пам`ятає. Після отримання виклику бригада негайно виїхала на місце події та швидко прибула. За словами свідка, під службовим автомобілем поліції знаходилася дитина без ознак життя, у зв`язку з чим медичні працівники негайно розпочали проведення реанімаційних заходів. Свідок зазначила, що їй не відомо, від кого саме надійшов виклик до служби екстреної медичної допомоги. На місці події вже перебували службові автомобілі поліції. Чи надавалася будь-яка медична допомога дитині до прибуття бригади екстреної медичної допомоги, їй не відомо. Також свідок повідомила, що біля дитини перебувала її мати, яку було неможливо відвести від дитини.
Свідок ОСОБА_23 у судовому засіданні надала показання, що 10.12.2025 близько 12:00 керувала автомобілем марки Jeep коричневого кольору та рухалася по вул. 1 Травня. Проїжджаючи повз ЦТДЮ, який знаходився праворуч позаду неї, не доїжджаючи до світлофора, вона побачила попереду автомобіль, який почав зміщуватися праворуч. Одночасно вона помітила, що назустріч рухається службовий автомобіль поліції, у зв`язку з чим також змістилася праворуч та надала йому дорогу. За словами свідка, швидкість руху поліцейського автомобіля, на її думку, перевищувала дозволену та становила понад 50–60 км/год. На службовому автомобілі були увімкнені проблискові маячки червоного та синього кольорів, однак звуковий сигнал не подавався. Свідок зазначила, що навіть після того, як поліцейський автомобіль обігнав її та продовжив рух, звукового сигналу не було. Також свідок повідомила, що поліцейський автомобіль рухався переважно смугою зустрічного руху. За її словами, дорога мала по одній смузі руху в кожному напрямку. Погодні умови вона точно не пам`ятає. Дорожня розмітка на проїзній частині була, однак яка саме — пригадати не змогла. Свідок зазначила, що безпосереднього моменту дорожньо-транспортної пригоди вона не бачила.
Свідок ОСОБА_24 у судовому засіданні надав показання, що 10.12.2025 близько 12:00 керував автомобілем Mercedes світлого кольору та рухався від кільцевого перехрестя у напрямку вокзалу по вул. 1 Травня в м. Прилуки. Поблизу ЦТДЮ, яке знаходилося зліва від нього, він під`їжджав до перехрестя. Попереду нього повністю зупинився вантажний автомобіль (фура), на якому були увімкнені стоп-сигнали. Оскільки світлофор не працював, він також повністю зупинив свій автомобіль позаду вантажного автомобіля. Після цього свідок побачив у дзеркалі заднього виду службовий автомобіль поліції, який рухався з увімкненими проблисковими маячками синього та червоного кольорів. За його словами, поліцейський автомобіль рухався з високою швидкістю. При цьому звуковий сигнал службового автомобіля не подавався. Свідок зазначив, що вікно його автомобіля було частково відчинене, тому він не міг не почути звуковий сигнал, якби той подавався. Свідок пояснив, що одразу після того, як поліцейський автомобіль об`їхав вантажний автомобіль, він побачив, як у повітря полетіли пакет та іграшка. Безпосереднього моменту ДТП він не бачив. Після цього помітив, що люди почали бігти у бік перехрестя. Проїхавши трохи вперед, свідок вийшов із автомобіля та побачив, що на перехресті стояв службовий автомобіль поліції, під яким він помітив ноги людини. Також він побачив жінку, яка лежала на проїзній частині та, за його словами, мала судоми. Біля службового автомобіля поліції перебувала жінка-поліцейська. Згодом із новин він дізнався, що під службовим автомобілем загинула дитина. За словами свідка, проїзна частина на зазначеній ділянці дороги має по одній смузі руху в кожному напрямку. Дорожня розмітка була нанесена, однак її було погано видно. На момент ДТП світлофор не працював.
Свідок ОСОБА_25 показав, що 10.12.2025 проходив службу у складі екіпажу ГРПП разом із ОСОБА_11 . Перед заступанням на чергування вони пройшли інструктаж, перевірку знань та медичний огляд, про що розписувалися у відповідному журналі. Разом з тим не зміг пояснити відсутність відмітки щодо проходження ОСОБА_11 медичного огляду та інструктажу. Пояснив, що після виїзду із с. Білошапки попросив ОСОБА_11 сісти за кермо службового автомобіля через погіршення самопочуття (головний біль). Про погіршення самопочуття керівництво не повідомляв, за медичною допомогою не звертався. Зазначив, що ОСОБА_11 мала посвідчення водія, раніше неодноразово керувала службовим автомобілем під час їх спільних чергувань, а будь-яких заборон щодо передачі керування іншому поліцейському він не вбачав. За словами свідка, після отримання на планшет повідомлення про ДТП були увімкнені проблискові маячки синього та червоного кольору, а звуковий сигнал подавався короткочасно, однак безпосередньо на перехресті, де сталася ДТП, звуковий сигнал не подавався. При цьому він не зміг пригадати, чи подавався звуковий сигнал після проїзду перехрестя з круговим рухом по вул. В. Чорновола та Пирятинській. Також показав, що автомобіль рухався зі швидкістю більше 50 км/год, однак точну швидкість назвати не зміг. Пояснив, що через дощ, мокре дорожнє покриття та швидкість руху автомобіль не зміг своєчасно зупинитися. Спочатку свідок зазначав, що дорожня розмітка по вул. В. Чорновола була у незадовільному стані, пішохідний перехід був стертий, а чи були встановлені дорожні знаки, не пам`ятає. Також вказував, що не може сказати, чи рухався службовий автомобіль у своїй смузі, оскільки розмітки не було видно, а ширина проїзної частини дозволяла рух у два ряди в одному напрямку. Ствердно вказав, що згідно п. 3.1 ПДР водії оперативних транспортних засобів, виконуючи невідкладне службове завдання, можуть відступати від деяких вимог Правил за умови увімкнення проблискового маячка синього або червоного кольору, або спеціального звукового сигналу та забезпечення безпеки дорожнього руху. Після перегляду відеозаписів з відеореєстратора службового автомобіля та автомобіля MAN підтвердив, що зазначена ділянка дороги має двосторонній рух, по одній смузі руху в кожному напрямку та видно дорожню розмітку, а також дорожні знаки, у тому числі позначення пішохідного переходу.
Крім того, свідок не зміг пригадати, чи зупинився вантажний автомобіль перед перехрестям, хто саме викликав швидку медичну допомогу, а також які саме дії він і ОСОБА_11 вчиняли після ДТП. Підтвердив, що після ДТП спочатку повідомив, що за кермом службового автомобіля перебував він, а згодом підтвердив, що автомобілем керувала ОСОБА_11 , пояснивши зміну своїх пояснень шоковим станом.
Допитаний у судовому засіданні судовий експерт ОСОБА_26 пояснив, що є судовим експертом Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз та складав висновок експерта № 208-34-26 від 10.03.2026 за результатами проведення комплексного дослідження в межах експертних спеціальностей 10.9 «Дослідження комп`ютерної техніки та програмних продуктів» та 10.1 «Дослідження обставин дорожньо-транспортної пригоди». Пояснив, що вихідними даними для проведення експертизи були відомості, викладені у постанові слідчого про призначення експертизи, а також матеріали кримінального провадження, зокрема протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди та відеоматеріали. Зазначив, що у вихідних даних, наданих слідчим, момент виникнення небезпеки для водійки спеціалізованого транспортного засобу був визначений як момент зменшення швидкості вантажного автомобіля перед пішохідним переходом. Разом із тим при вирішенні поставлених перед ним питань щодо належних дій водійки спеціалізованого транспортного засобу він не визначав та не оцінював зазначений момент як момент виникнення небезпеки і не досліджував, чи могла вона запобігти ДТП саме з цього моменту. За його словами, у висновку наведено оцінку дорожньої обстановки та умов руху без урахування зазначеного моменту небезпеки. Відповідність визначеного слідчим моменту виникнення небезпеки фактичній дорожній обстановці ним не досліджувалася. Експерт пояснив, що, як правило, момент виникнення небезпеки розглядається у випадках раптового виникнення небезпечної ситуації, яку водій об`єктивно не очікує. Натомість у даному випадку йшлося про нерегульований пішохідний перехід, оглядовість якого була обмежена автопоїздом, тому водійка спеціалізованого транспортного засобу, наближаючись до такого пішохідного переходу, повинна була діяти таким чином, щоб забезпечити можливість повного огляду пішохідного переходу та переконатися у безпеці подальшого руху. Саме з цих позицій ним оцінювалися її дії, а не з позиції виникнення певного моменту небезпеки. Також зазначив, що не може стверджувати, що водійка спеціалізованого транспортного засобу перебувала в аварійній ситуації. На його думку, вона своїми діями сама поставила себе в таку ситуацію, оскільки відповідно до вимог п. 3.1 ПДР України, відступаючи від окремих вимог ПДР, водій спеціалізованого транспортного засобу зобов`язаний забезпечити безпеку дорожнього руху для всіх його учасників. Експерт повідомив, що питання щодо оцінки дій пішоходів перед ним не ставилося. Крім того, пояснив, що дії пішоходів експертами-автотехніками не оцінюються, оскільки така оцінка не потребує спеціальних технічних знань, має правовий характер і повинно здійснюватися самостійно. На завершення зазначив, що наданий йому обсяг вихідних даних був достатнім для проведення дослідження та складання висновку експерта, сумнівів у їх достатності чи достовірності у нього не виникало, у зв`язку з чим із клопотаннями про надання додаткових матеріалів до слідчого він не звертався.
Суд, на виконання вимог ст.22 КПК України, забезпечив сторонам змагальність процесу та свободу в поданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, створив їм відповідні умови для реалізації своїх процесуальних прав і виконання покладених на них процесуальних обов`язків. Проте, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.
Суд, дослідивши за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, розглянувши наявні докази, які мають юридичне значення, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у сукупності, вважає за можливе прийняття обвинувального вироку у справі.
Крім часткового визнання обвинуваченою ОСОБА_11 своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України під час судового розгляду, вина обвинуваченої в інкримінованому їй кримінальному правопорушенні доведена повністю і підтверджується зібраними в ході досудового розслідування та перевіреними в ході судового розгляду по справі доказами, а саме:
Так, крім показів допитаних в суді потерпілих та свідків, вина ОСОБА_11 підтверджується й дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами.
Відповідно до Електронної реєстраційної картки та рапорту 10.12.2025 о 12:01 надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 10.12.2025 о 12:01 за адресою: м.Прилуки, вул.1 Травня, з тел.0679091661 повідомили, що на світлофорі авто збило жінку та дитину. Заявника з`єднали з 103. Заявник: Задорожня (т.2, а.с. 16-17).
Згідно Витягу з ЄРДР за №62025100150005944 від 10.12.2025 підтверджується внесення слідчим П`ятого слідчого відділу (з дислокацією у м.Чернігові) Територіального управління ДБР, розташованого у місті Києві відомостей про кримінальне правопорушення за ч.2 ст.286 КК України та початок досудового розслідування відповідно до вимог ст.214 КПК України за фактом ДТП яка мала місце 10.12.2025 близько 12 год. 01 хв. за участю службового автомобіля MITSUBISHIOutlander, реєстраційний номер НОМЕР_1 (на синьому фоні) під керуванням ОСОБА_11 (т.2, а.с.1).
Згідно протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 10.12.2025, плану схеми та таблиць фотоілюстрацій до нього, об`єктом огляду є перехрестя вул.В.Чорновола та вул.Садової в м.Прилуки Чернігівської області. Проведеним оглядом встановлено, зокрема, розташування автомобіля марки MITSUBISHIOutlander, реєстраційний номер НОМЕР_1 (на синьому фоні) та дорожніх знаків, а також зафіксовано механічні пошкодження транспортного засобу. Так, місцем ДТП є нерегульований пішохідний перехід, перехрестя. Асфальтобетонне покриття вологе, чисте. Дорожнє покриття загальною шириною 11,5 м, призначено для руху в двох напрямках, число смуг руху: в напрямку проведення огляду 1, зустрічному напрямку 1. Ширина розділювальної смуги -відсутня. Вилучено автомобіль, відеореєстратор з флеш накопичувачем, змиви з поверхні дверей пасажира, дверей водія, керма авто та акселератораперемикання передач (т.2, а.с.19-38).
Як вбачається із письмової заяви від 10.12.2025 начальник Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівській області надав добровільну згоду на огляд 10.12.2025 службового автомобіля марки MITSUBISHI Outlander, реєстраційний номер НОМЕР_1 (на синьому фоні), який знаходився на перехресті вул.1 Травня та вул.Садова у м.Прилуки, в рамках даного кримінального провадження (т.2, а.с.18).
Постановою слідчого від 10.12.2025 автомобіль марки MITSUBISHI Outlander, реєстраційний номер НОМЕР_1 (на синьому фоні), відеореєстратор 70mai з флеш карткою MicroSD об`ємом 64 Gb, змиви з поверхонь дверей водія, пасажира, керма та акселератора перемикання передач автомобіля, визнано речовими доказами (т.2, а.с.49-50).
Згідно ухвали слідчого судді Деснянського районного суду м.Чернігова від 17.12.2025, накладено арешт на спеціалізований легковий оперативний транспортний засіб СКС MOU-04МП, реєстраційний номер НОМЕР_1 (на синьому фоні), та відеореєстратор 70mai з флеш-карткою MicroSD об`ємом 64 Gb (т.2, а.с. 51-54).
Як вбачається з протоколу огляду від 11.12.2025 та переглянутого в судовому засіданні відео з реєстратора, який вилучено в ході огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 10.12.2025 з автомобіля марки MITSUBISHI Outlander, реєстраційний номер НОМЕР_1 (на синьому фоні), даний автомобіль рухається 10.12.2025 об 11:57 по населеному пункті..обганяє транспортні засоби, які рухаються в попутному напрямку з частковим виїздом на зустрічну смугу руху. При цьому в стані обгону проїжджає перехрестя, яке обладнане світлофорними об`єктами, які не функціонують. Далі за перехрестям з правого боку проїзної частини наявні дорожні знаки 5.38.1 – Пішохідний перехід, 1.33 – Діти, 3.29 – обмеження максимальної швидкості «40», та з лівого боку дорожній знак 5.38.2 – пішохідний перехід. Крім того, після проїзду перехрестя автомобіль завершує обгін та повертається в свою смугу для руху, в цей час по зустрічній смузі рухаються інші транспортні засоби. Далі через деяку відстань з правого боку розташований дублюючий дорожній знак 3.29 – обмеження максимальної швидкості «40», та табличкою до дорожніх знаків 7.2.1 «200 м». Далі об 11:57:26 годин автомобіль RengRoverDiscovery, р.н. НОМЕР_2 , який рухається попереду даного авто, приймає праворуч та починає зупинятись про що свідчить загоряння стоп сигналів. Об 11:57 годин авто приймає ліворуч частково здійснюючи виїзд на зустрічну смугу для руху та продовжує рух далі прямо здійснюючи обгін автомобілів, які рухаються в попутному напрямку, які починають зупинятись про що свідчить загоряння у них стоп сигналів. Під час обгону автомобіля MercedesVito об 11:57 годин видно, що попереду розташоване перехрестя, перед яким ліворуч встановлений дорожній знак 5.38.2 – Пішохідний перехід. При наближенні до вказаного вантажного автомобіля об 11:57:36 годин видно, що він зупиняється перед перехрестям, на що водій даного авто жодним чином не реагує, а продовжує рух прямо обганяючи вантажний автомобіль. Об 11:57:37 годин видно, що із вантажного автомобіля з`являються люди, які перетинають проїзну частину з права на ліво відносно напрямку руху автомобіля, а саме доросла жінка та дитина, дитина рухається ближче до автомобіля, жінка праворуч від неї. Об 11:57:38 відбувається наїзд автомобілем на вказаних пішоходів. В момент наїзду пішохід дитина повертається спиною до автомобіля, а жінка обличчям. Після наїзду жінку відкидає в правий бік, а дитина рухається попереду авто перевертаючись у повітрі та падає на асфальтобетонне покриття. Під час руху дитини у повітрі авто також знаходиться в русі. Місце падіння дитини за перехрестям з лівого боку проїзної частини перед якою зупиняється авто. До місця пригоди підходять перехожі (т.2, а.с.43-48).
Протокол огляду від 06.01.2026, схему до нього та ілюстративні таблиці до нього, згідно яких об`єктом огляду є ділянка розташована по вул.В`ячеслава Чорновола в м.Прилуки Чернігівської області від вул.Гімназичної до вул.Садової. В ході огляду встановлено, що за перехрестям з вул.Гімназичної з правого боку на узбіччі розташований дорожній знак 3,29 -обмеження максимальної швидкості «40» (д.з.1) та через деяку відстань з правого боку розташований дублюючий дорожній знак 3,29 – обмеження максимальної швидкості «40» та табличкою до дорожніх знаків 7.2.1 «200 м» (д.з.2). Відстань від д.з. 1 до д.з. 2 складає 20 метрів, та відстань від д.з. 2 до дорожнього знаку 5.38.2 – пішохідний перехід, який розташований перед перехрестям з вул.Садова складає 200,5 м (т.2, а.с.39-42).
Згідно письмової заяви від 11.12.2025 ОСОБА_20 добровільно надав слідчим запис відеореєстратора на якому зафіксована подія ДТП, яка мала місце 10.12.2025 в м.Прилуки (т.2, а.с.55).
Як вбачається з протоколу огляду від 30.12.2025 та переглянутого в судовому засіданні відео з реєстратора автомобіля MAN, виданого ОСОБА_20 , вбачається, що дане авто рухається 10.12.2025 об 11:55:31 в населеному пункту, наявний звукозапис та прослуховується звук музики. Об 11:55:39 авто проїжджає Т-побідне перехрестя з поворотом праворуч, де проїзна частина по якій він рухається змінює напрямок руху ліворуч. З правого боку проїзної частини за перехрестям наявні дорожні знаки 5.38.1- Пішохідний перехід, 1.33 Діти, 3.29 – обмеження максимальної швидкості «40», та з лівого боку дорожній знак 5.38.2- пішохідний перехід. Далі через деяку відстань з правого боку розташований дублюючий дорожній знак 3.29 – обмеження максимальної швидкості «40», та табличкою до дорожніх знаків 7.2.1 «200м». Далі ТЗ-1 продовжує рух прямо по проїзній частині, в цей час йому на зустріч рухаються поодинокі транспортні засоби. Об 11:56:00 (фактичного часу відеозапису) видно, що попереду розташоване перехрестя поблизу приблизно в місті розташування якого люди перетинають проїзну частину з ліва на право відносно напрямку руху автомобіля з якого здійснюється відеозапис. При наближенні до нього видно, що з правого боку розташовані дорожні знаки 1.33 – Діти, 5.38.1 – Пішохідний перехід, 2.3 – Головна дорога та з лівого боку дорожній знак 5.38.2 Пішохідний перехід. Також видно, що вказані люди, які перетинали проїзну частину завершили перехід, та в цей час до проїзної частини з правого боку підійшли жінка з дитиною, дитина розташована ближче до ТЗ-1, жінка праворуч від неї, які зупинились та жінка дивиться в лівий бік, тобто в напрямку руху ТЗ-1. Об 11:56:05 авто зменшує швидкість. Об 11:56:06 годин жінка з дитиною відновлюють рух та починають рухатись в напрямку проїзної частини тримаючись за руки, об 11:56:07 годин (фактичного часу відеозапису) здійснюється вихід на проїзну частину. Об 11:56:09 годин у лівому нижньому куті з`являється авто (ТЗ-2), який здійснює обгін (об`їзд) транспортного засобу, в цей момент жінка починає реагувати зупиняючись та відводячи тіло назад, тримаючи дитину, дитина в свою чергу обертається спиною до ТЗ-2 і об 11:56:10 відбувається наїзд ТЗ-2 на пішоходів жінку та дитину. З вулиці чутно короткий крик. Внаслідок наїзду пішоходи падають на проїзну частину: жінка праворуч від автомобіля, який здійснює наїзд дитина рухається разом з ТЗ-2 та місце її падіння не видно (закрито кузовом ТЗ-2). Чутно ненормативну лексику водія авто MAN, та його слова: «Мєнти людей збили..я став пропускать, а вони мене на перекрьосткє обганяли і дівчину з дитиною збили повністю, летіли..перелякані».. Автомобіль ТЗ-2, який здійснив наїзд на пішоходів є службовим автомобілем Національної поліції України, про що свідчать відповідні наліпки на ньому, реєстраційний номер на синьому фоні «0712» та наявність проблискових маячків на даху автомобіля, які під час знаходження у кадрах відеозапису миготіли синім та червоним кольором. Під час огляду відеозапису звуку характерного спеціального звуковим сигналам оперативного транспорту чути не було. Після зупинки ТЗ-2 із дверей водія виходить жінка. Одягнена в чорний одяг (особа 1), яка направилася в бік пішохода, яка лежить на проїзній частині. В цей час з передніх правих дверей виходить чоловік (особа 2), який також направився до жінки пішохода. Далі жінка направляється до передньої частини ТЗ-2, та заходить за кузов автомобіля. До місця пригоди підходять перехожі люди. Об 11:57:31 годин відеозапис закінчується. Після огляду диск поміщено до паперового конверту та долучено до матеріалів кримінального провадження №62025100150005944, зареєстрованих у ЄРДР від 10.12.2025 (т.2, а.с.56-60).
Згідно письмової заяви від 20.12.2025 ОСОБА_19 добровільно надав слідчим запис відеореєстратора на якому зафіксована подія ДТП, яка мала місце 10.12.2025 в м.Прилуки на перехресті вул.Садова та вул.1 Травня (т.2, а.с.61).
Як вбачається з протоколу оглядута переглянутого в судовому засіданні відео з реєстратора автомобіля, виданого ОСОБА_19 вбачається, що авто рухається в населеному пункті та здійснює лівий поворот на перехресті та прямує прямолінійно. Праворуч на узбіччі розташовані дорожні знаки 3.29 – обмеження максимальної швидкості «40», з табличкою до дорожніх знаків 7.2.1 «200 м», далі за яким дорожній знак 1.33 – Діти. Авто під`їжджає до перехрестя та зменшує швидкість. Перед вказаним перехрестям праворуч розташовані дорожні знаки 2.1 – Дати дорогу, 5.38.1 Пішохідний перехід, 1.33 – Діти. Авто зупиняється перед перехрестям. В цей час на вказаному перехресті здійснює поворот праворуч автомобільVolkswagenTransporter, білого кольору, який надає перевагу в русі пішоходам, які здійснюють перехід проїзної частини на яку він здійснює поворот. Після переходу автомобіль продовжує рух у заданому напрямку.До проїзної частини, яка перетинається із проїзною частиною по якій рухається автомобіль з якого здійснюється відеозапис, до пішохідного переходу, про що свідчать дорожні знаки підходять двоє людей жінка та дитина та зупиняються на узбіччі. Далі вказана жінка з дитиною відновлюють рух та виходять на проїзну частину і починають її перетинати. В цей час в зоні оглядовості відеозапису з правого боку з`являється вантажний автомобіль, який повільно наближається до пішохідного переходу на якому рухається жінка з дитиною. Далі видно, що вказаний вантажний автомобіль з лівого боку об`їжджає (обганяє), службовий автомобіль Національної поліції України, MITSUBISHIOutlander із увімкненими проблисковими маячками на даху автомобіля, які під час знаходження у кадрах відеозапису миготіли синім та червоним кольором, без спеціального звукового сигналу оперативного транспорту. Відбувається наїзд службового автомобіля на пішоходів. Після наїзду авто рухається прямо та зупиняється за перехрестям. Жінка та дитина падають на проїзну частину, жінка позаду автомобіля, який здійснив наїзд, дитина попереду. Далі відеозапис закінчується. Після огляду диск поміщено до паперового конверту та долучено до матеріалів кримінального провадження №62025100150005944, зареєстрованих у ЄРДР від 10.12.2025 (т.2, а.с.62-66).
Згідно Висновку експерта №316 від 07.02.2026 вбачається, що при експертизі трупа ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 виявлені наступні тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма та травма шиї. Дані тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя в мить спричинення, відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень та знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті. Закрита травма органів грудної клітки. Дані тілесні ушкодження мають ознаки легких тілесних ушкоджень та не знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті. Всі вищеперераховані тілесні ушкодження виникли від дії тупих предметів, за механізмом удару, струсу та тертя, по давності можуть відповідати 10.12.2025. Безпосередньою причиною смерті ОСОБА_27 , ІНФОРМАЦІЯ_2 явилась гостра серцево-судинна недостатність, яка виникла внаслідок закритої черепно-мозкової травми та травми шиї з розривом міжхребцевого диску та забоєм продовгуватого мозку. Смерть могла настати 10.12.2025. Враховуючи характер та анатомічну локалізацію даних тілесних ушкоджень під час первинного контакту з транспортним засобом ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 перебувала в вертикальному положенні, при цьому травмуюча сила була направлена ззаду наперед та дещо з ліва на право або в близькому до цього напрямку. В крові етанол не виявлений (т.2, а.с.117-126).
Як вбачається з Висновку експерта №3486 від 23.12.2025 при судово-токсилогічній експертизі крові, жовчі, від трупа дитини ОСОБА_14 , в крові етанол не виявлений; в жовчі не виявлені морфін, кодеїн. Згідно Висновку експерта №2587 від 21.01.2026 при судово-медичній гістологічній експертизі шматочків внутрішніх органів від трупа ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 : крововиливи без реактивних змін в м`яких мозкових оболонках представлених фрагментах лівої тім`яної долі, мозочку та спинного мозку. Крововиливи без реактивних змін в товщі стовбура мозку. Набряк мозку та легень (т.2, а.с.127-28,129-130).
Згідно Висновку експерта №2309 від 19.12.2025, кров трупа ОСОБА_14 , 2019 р.н., відноситься до групи В (ІІІ) з ізогемаглютиніном анти-А за ізосерологічною системою АВО (т.2, а.с.131).
Крім того, як вбачається з Висновку експерта №86 від 10.03.2026, у ОСОБА_7 виявлені тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми зі струсом головного мозку, переломами латеральної стінки лівого максилярного синусу, лобного та скроневого відростків лівої виличної кістки, лівобічною параорбітальною гематомою, субкон`юнктивним крововиливом лівого ока; закритого внутрішньосуглобного уламкового перелому латерального виростку та горбиків міжвиросткового підвищення лівої великогомілкової кістки зі зміщенням уламків, закритого перелому голівки лівої малогомілкової кіски, розривів медіального меніска, медіальної колатеральної, передньої хрестоподібної, задньої хрестоподібної та латеральної колатеральної зв`язок, часткового розриву утримувачів наколінника, гемартрозу та саден лівого колінного суглобу; закритого перелому голівки правої малогомілкової кістки, розривів медіального меніска, латеральної та медіальної колатеральних і передньої хрестоподібної зв`язок, часткового розриву утримувачів наколінника, бурситу та саден правого колінного суглобу. Вище вказані тілесні ушкодження спричинені дією тупих твердих предметів по механізму удару, струсу та тертя. Тілесні ушкодження з локалізацією в ділянці голови в сукупності, як єдине багатокомпонентне ушкодження, а також ушкодження з локалізацією в ділянці обох колінних суглобів, як в сукупності, так і кожне окремо, відноситься до категорії середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я на строк понад 21 добу. Також виявлено тілесні ушкодження у вигляді забою нирок, саден та гематоми поперекової ділянки зліва, котрі виникли від дії тупих твердих предметів по механізму удару та тертя, і в сукупності, як можливого наслідку одного травматичного впливу, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Крім того, виявлені забої м`яких тканин лівих ліктьового та променево-зап`ясткового суглобів, котрі виникли внаслідок ударної дії тупих твердих предметів, і як усі в сукупності, так і кожне окремо, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності. Дані тілесні ушкодження могли утворитись 10.12.2025 (т.2, а.с.132-143).
Як вбачається з Висновку експерта за результатами проведення судової експертизи технічного стану транспортного засобу від 16.01.2026 за №1109/25-24, робоча гальмівна система, рульове керування, ходова частина транспортного засобу MITSUBISHIOutlander, реєстраційний номер НОМЕР_1 (на синьому фоні) перед ДТП знаходився у функціонально придатному стані. На момент експертного огляду, і відповідно на момент ДТП сигнально-гучномовний пристрій сирена Стріла С-2009 С (система спеціальних засобів, а саме: проблискові маячки синього та червоного кольору і спеціальні звукові сигнали), знаходились у функціонально придатному стані(т.2, а.с.144-158).
Згідно Висновку експертів Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз ОСОБА_26 та ОСОБА_28 за №208-34-26 від 10.03.2026 по результатам досліджень, виконаних в рамках експертних спеціальностей: 10.9 «Дослідження комп`ютерної техніки та програмних продуктів», 10.1 «Дослідження обставин дорожньо-транспортної пригоди», встановлено, що надані на дослідження оптичні носії DVD-R з маркуванням «Verbatim» (DVD1), DVD- R з маркуванням «Verbatim» (DVD2) та карта пам`яті з маркуванням «Transcend» дозволяють зчитувати записану на них інформацію. На них виявлені мультимедійні файли, які містять відеозаписи. Відповідно до наданого відеофайлу «20251210125431.60.mp4» швидкість руху автомобіля MITSUBISHIOutlander, р/н НОМЕР_1 в умовах події (перед моментом наїзду) становила величину близько 58 км/год.У даній ДТП водієві автомобіля MITSUBISHIOutlander, р/н НОМЕР_1 , відповідно до вимог пункту 3.1 ПДР, незважаючи на наявність включених спецсигналів (проблискових маячків синього і червоного кольорів), належало обрати такий режим руху (більш низьку швидкість), який би дозволив переглянути пішохідний перехід (та перехрестя) на достатній відстані, і переконатись, що або на ньому відсутні пішоходи, або вони бачать автомобіль зі спецсигналами й виконують дії по наданню йому переваги у русі (що співзіставно з вимогами пунктів 12.1 та 18.1 ПДР). Належним виконанням вимог пункту 3.1 ПДР в частині забезпечення безпеки для руху (що в умовах даної події, в свою чергу, може трактуватися як виконання вимог пунктів 12.1 та 18.1 ПДР) водій автомобіля MITSUBISHI Outlander, р/н НОМЕР_1 мала технічну можливість запобігти наїзду на пішоходів.На наданому відеофайлі «FILE20251210-115717-001148.МР4» убачається момент вмикання стоп-сигналів на автопоїзді, що рухався попереду у правій смузі (а, конкретно, на напівпричепі Schmitz, оскільки при фактичному ракурсі зйомки та взаємному віддаленні транспортних засобів задні ліхтарі тягача MAN ще не потрапляють у кадр). Відповідно до наданого відеофайлу «FILE20251210-115717-001148.МР4» час, який пройшов від моменту загоряння стоп-сигналів на автопоїзді (напівпричепі Schmitz) до моменту наїзду автомобіля MITSUBISHI Outlander, р/н НОМЕР_1 на пішоходів, становить приблизно 6.77 с. Відповідно до наданого відеофайлу «20251210125431.60.mp4» швидкість руху автомобіля MITSUBISHI Outlander, р/н НОМЕР_1 в умовах події (перед моментом наїзду) становила величину близько 58 км/год.Відповідно до наданих відеофайлів «20251210125431.60.mp4» та «NO20251210-115531-046327F-20251210120751. mp4» час руху пішоходів проїзною частиною (нерегульованим пішохідним переходом) до моменту наїзду на них автомобілем MITSUBISHIOutlander, р/н НОМЕР_1 становить приблизно 2.2-2.3 с. Відповідно до наданого відеофайлу «FILE20251210-115717-001148. МР4» час, який пройшов від моменту загоряння стоп-сигналів на автопоїзді (напівпричепі Schmitz) до моменту наїзду автомобіля MITSUBISHI Outlander, р/н НОМЕР_1 на пішоходів, становить 6.77 с (т.2, а.с.159-187).
Крім того, в ході проведеного дослідження судовим експертом ОСОБА_29 зроблено наступні висновки:
«..на підставі аналізу відеозаписів слід зробити висновок про те, що вони відповідають обставинам події ДТП, безпосередньо відображають усі її фази: -автомобіль Mitsubishi первинно рухався по проїзній частині вул. В?ячеслава Чорновола у правій смузі; - в процесі свого поступового руху автомобіль Mitsubishi наздоганяє декілька транспортних засобів, що рухаються один за одним цією ж смугою попереду; - далі, в певний момент, перший (ближчий) з цих транспортних засобів – автомобіль Land Rover Discovery починає гальмувати (загаряються його стоп-сигнали) та зміщуватись праворуч ближче до краю дороги, а втомобіль в цей момент Mitsubishi починає зміщуватися ліворуч, частково на зустрічну смугу, і далі випереджати автомобіль Land Rover Discovery; - далі автомобіль Mitsubishi починає наближатись (наздоганяти) до автомобіля Renault Duster, на якому в цей час горять стоп-сигнали (тобто, він також гальмує); в процесі наближення до автомобіля Renault Duster на останньому вмикається правий показчик повороту і цей автомобіль починає зміщуватись праворуч, ближче до краю дороги; автомобіль Mitsubishi наздоганяє автомобіль Renault Duster та далі випереджає його; при цьому, як при наближенні до автомобіля Renault Duster, так і в процесі його випередження автомобіль Mitsubishi рухається приблизно посередині дороги -частково по правій стороні, частково займаючи зустрічну сторону; -далі автомобіль Mitsubishi починає наближатися (наздоганяти) до автомобіля Mercedes, Benz Vito, на якому в цей час горять стоп-сигнали (тобто, він також гальмує); в процесі наближення до автомобіля Mercedes-Benz Vito та під час його випередження автомобіль Mitsubishi зміщується ще лівіше, рухаючись вже переважно зустрічною стороною дороги (а може і повністю на зустрічній смузі); - далі автомобіль Mitsubishi починає наближатися (наздоганяти) до автопоїзда, на якому в цей час горять стоп-сигнали (тобто, він також гальмує); в процесі наближення до автопоїзда та під час його випередження автомобіль Mitsubishi продовжує рухатись переважно зустрічною стороною дороги (а може і повністю на зустрічній смузі);- під час наближення автопоїзда до перехрестя (нерегульованого пішохідного переходу) пішоходи йшли по правому тротуару і зупинились на ньому на певній відстані до проїзної частини, після чого через певний деякий час, коли автопоїзд гальмував при наближенні до них, відновили свій рух та почали перетинати проїзну частину по пішохідному переходу;- в процесі перетину проїзної частини пішоходи в певний момент з?явились в полі зору водія автомобіля Mitsubishi (з-за передньої частини автопоїзда), який при наближенні до їх лінії руху починає гальмувати, але не встигає зупинитись і на зустрічній стороні дороги (ближче до її середини) здійснює наїзд на них;- при цьому слід відмітити, що автопоїзд як при наближенні до пішохідного так і під час руху пішоходів по ньому повністю не зупинявся, а тільки пригальмовував, рухаючись з малою швидкістю, а зупинився вже після моменту наїзду;- після наїзду одного пішохода (жінку) відкидає праворуч на проїзну частину, а іншого пішохода (дівчинку) - далі прямо за межі перехрестя на ліву смугу; автомобіль Mitsubishi гальмує та зупиняється у пішохода (дівчинки) в місці її падіння, тобто - на зустрічній смузі. 
…Отримана розрахунком величина швидкості руху автомобіля Mitsubishi близько 58 км/год відповідає його руху на стадії гальмування, з чого, в свою чергу, слідує, що в момент безпосереднього контакту з пішоходами швидкість автомобіля Mitsubishi була декілька меншою, а раніше (при наближенні до пішохідного переходу), навпаки – вищою (але наскільки вищою неможливо вказати).
..Отже, узагальнюючи усе вищенаведене слід заключити, що характерними даними умов настання розглянутої події є рух оперативного автомобіля Mitsubishi з увімкненими спеціальними проблисковими маячками синього і червоного кольорів та вимкненим спеціальним звуковим сигналом по проїзній частині вул. В?ячеслава Чорновола; його поступове наближення до нерегульованого пішохідного переходу на перехресті з вул. Садова; його виїзд на зустрічну сторону дороги і виконання маневру обгону одразу декількох транспортних засобів (останнім з яких перед пішохідним переходом був великогабаритний автопоїзд, що, цілком логічно, обмежував видимість і оглядовість (в тому числі й пішохідного переходу)); його рух при цьому зі швидкістю, що перевищувала дозволену в населеному пункті величину 50 км/год; рух автопоїзда у гальмуванні (але при цьому постійний рух, без зупинки) при наближенні до пішохідного переходу (його стоп-сигнали горіли протягом 6.77 с від моменту загоряння до моменту наїзду); а також рух пішоходів в межах нерегульованого пішохідного переходу (протягом часу 2.2-2.3 с до моменту наїзду).
Отже, узагальнюючи усе вищенаведене слід заключити, що в умовах даної події належнідії водія автомобіля Mitsubishi в загальному випадку (тобто, як водія-оператора)регламентувалися вимогами пунктів 12.4, 12.9 б) та 14.6 а), б) ПДР, відповідно до яких йому, по-перше, було заборонено перевищувати дозволену на цій ділянці дороги швидкість у 50 км/год, а по-друге, було заборонено виконувати маневр обгону як на пішохідному переході (ближче ніж за 50 м до нього), так і на перехресті…
В той же час, оскільки автомобіль Mitsubishi являв собою оперативний транспорт поліції, що рухався з увімкненими спеціальними проблисковими маячками (тобто, виконував оперативне завдання), то регламентація належних дій водія даного автомобіля у розглянутій дорожньо-транспортній ситуації змінювала свій акцент та полягала у виконанні вимог пункту3.1 ПДР..
Таким чином, при включених спеціальних проблискових маячків синього і червоного кольорів, водію автомобіля Mitsubishi вимоги п.3.1 ПДР дозволяли відступати від вимог п.12.4, 12.9 б) та 14.6 а), б) ПДР. В той же час ключовою вимогою при відступі від вимогзазначених пунктів ПДР (відповідно до вимог п.3.1 ПДР) є умови забезпечення безпеки дорожнього руху для всіх його учасників (в тому числі й для пішоходів).
Отже, з позиції експертної точки зору, при прийнятті водієм автомобіля Mitsubishi рішення про рух з перевищенням дозволеної швидкості та про виконання маневру обгону по перехрестю та пішохідному переходу (тобто діючи всупереч вимог п.12.4, 12.9 6) та14.6 а), б) ПДР), що, в свою чергу, було йому дозволено вимогами п.3.1 ПДР (але фактданої дозволеності повинен бути належним чином оцінений слідством), головним акцентом регламентації його належних дій була та частина п.3.1 ПДР, яка вимагала від нього забезпечення безпеки дорожнього руху при цьому, що в конкретиці розвитку даної дорожньо-транспортної ситуації було співзіставним з виконанням вимог п.12.1 та 18.1 ПДР, відповідно до яких йому при наближенні до пішохідного переходу необхідно було заздалегіть вибрати такий швидкісний режим руху, який би забезпечив контроль над дорожньою обстановкою, у тому числі й прогнозування можливої появи на пішохідному переході пішоходів, щоб мати можливість запобігти наїзду на них (тим більш при фактичному обмеженні у видимості і оглядовості пішохідного переходу з причини руху попереду у правійсмузі великогабаритного транспортного засобу (автопоїзда))..
Однак, оскільки в умовах даної події все ж таки відбувся наїзд автомобіля Mitsubishi на пішоходів, то слід визнати, що водієм даного автомобіля не були виконані заходи щодо безпеки - він, фактично, не переконався, що обрана ним швидкість буде безпечною, а пішоходи, які можуть знаходитись на пішохідному переході, зупинились і надають йому перевагу, що гарантує безпеку дорожнього руху.
З цього слідує, що відступ водієм автомобіля Mitsubishi від вимог п.12.4, 12.9 б) та 14.6 а), б) ПДР не забезпечував йому виконання вимог п.3.1 ПДР по забезпеченню безпеки дорожнього руху (та виконання вимог пунктів 12.1 та 18.1 ПДР). 
Отже, у даній дорожньо-транспортній ситуації водієві автомобіля Mitsubishi, відповідно до вимог п.3.1 ПДР, незважаючи на наявність включених спецсигналів (проблискових маяків синього і червоного кольорів), належало обрати такий режим руху (більш низьку швидкість), який би дозволив переглянути пішохідний перехід (та перехрестя) на достатній відстані, і переконатись, що або на ньому відсутні пішоходи, або вони бачать автомобіль зі спецсигналами й виконують дії по наданню йому переваги в русі. 
У наданих матеріалах кримінального провадження не вбачається факторів технічного характеру, що можуть об`єктивно перешкоджати належній реалізації водієм автомобіля Mitsubishiвищезазначених належних дій. 
Таким чином, вищевикладене дозволяє укласти про те, що належним виконанням вимог п.3.1 ПДР в частині забезпечення безпеки для руху (що в умовах даної події, в свою чергу, може трактуватися як виконання вимог п.12.1 та 18.1 ПДР) водій автомобіляMitsubishi мав технічну можливість запобігти наїзду на пішоходів.
І оскільки водій автомобіля Mitsubishi належним виконанням вимог п.3.1 ПДР (п.12.1 та 18.1 ПДР) мав технічну можливість запобігти наїзду на пішоходів, то фактичні дії даного водія, не відповідні до вимог вказаного пункту, з експертної точки зору, перебувають у причинному зв?язку з фактом ДТП.» (т.2, а.с.159-187).
З Витягу з наказу № 6 о/с від 11.01.2021 та Послужного списку, вбачається, що рядового поліції ОСОБА_11 призначено поліцейським відділу реагування патрульної поліції Прилуцького районного відділу поліції ГУНП (т.4, а.с.37-38, 43-50).
З посвідчення водія НОМЕР_3 вбачається, що ОСОБА_11 з 29.09.2020 має право керування транспортними засобами категорії «В» (т.2, а.с.116).
Згідно листа Управління організаційно-аналітичного забезпечення та оперативного реагування ГУНП в Чернігівській області від 06.01.2026, Рапорту та матеріалів по особовому складу, 10.12.2025 з 08:00 у складі добового наряду групи реагування патрульної поліції Прилуцького РВП з позивним «ХОР-200» несли службу поліцейські ОСОБА_11 та ОСОБА_25 . Об 11:44 год. на лінію 102 надійшло повідомлення категорії «Бета» (таке, що потребує негайного оперативного реагування) про ДТП з потерпілою особою поблизу с.Знам`янка Прилуцького району. Наряд ГРПП Прилуцького РВП «ХОР-200» на місце події направлено об 11:44 та вже об 11:45 екіпажем підтверджено отримання виклику. На місце події ГРПП не прибула, оскільки потрапила у ДТП (т.4, а.с.39-42, 54-66).
Згідно Витягу з наказу за №879 о/с від 26.12.2025, звільнено зі служби в поліції за п.6 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» сержанта поліції ОСОБА_11 , поліцейського відділу реагування патрульної поліції Прилуцького районного відділу поліції ГУНП, 26.12.2025. Підстава: наказ ГУНП від 22.12.2025 №2086, висновок службового розслідування ГУНП від 22.12.2025 (т.4, а.с.55).
Як вбачається з копії Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 , транспортний засіб СКС MOU-04 МП спеціалізований легковий оперативний – В, реєстраційний номер 250712 перебуває у власності ГУНП в Чернігівській області. Згідно Акту закріплення (передачі) транспортного засобу переданий Прилуцькому ВП (т.4, а.с.67,70-71).
Відповідно до Дозволу МВС на транспортному засобі СКС MOU-04 МП, реєстраційний номер НОМЕР_1 , надано дозвіл на встановлення та використання спеціальних звукових і світлових сигнальних пристроїв (т.4, а.с.67-71).
Згідно наказу ГУНП в Чернігівській області від 04.02.2025 за №177 «Про закріплення службового транспорту та надання дозволу на право керування», надано дозвіл на право керування службовими автомобілями, в т.ч. MITSUBISHI Outlander, д.н.з. НОМЕР_1 , 2017 року випуску, поліцейському ВРПП Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_25 (т.4, а.с.72-78).
Письмові докази, що містять характеризуючі дані обвинуваченої ОСОБА_11 , зокрема: паспорт громадянина України; довідка про відсутність судимостей; формально позитивна характеристика за місцем тримання у слідчому ізоляторі; довідки про не перебування на медичних спецобліках.
Згідно Повідомлення про підозру від 11.12.2025 та Повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінального правопорушення від 13.03.2026, ОСОБА_11 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України (т.2, а.с.70-74, 111-115).
Процесуальні документи в підтвердження повноважень групи слідчих, прокурорів, та захисників (т.2, а.с.2-7, 75-76,88-89).
Оцінивши кожний доказ окремо з точки зору належності, допустимості та достовірності, а їх сукупність – з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд дійшов висновку, що зазначені докази є належними, допустимими, достовірними, взаємоузгодженими між собою та в сукупності достатніми для встановлення обставин кримінального провадження. Докази отримані у порядку, передбаченому КПК України, та відповідають вимогам ст.84–86 КПК України.
Разом із тим суд не бере до уваги Висновок службового розслідування за фактом порушення службової дисципліни, оскільки він складений за результатами внутрішньої службової перевірки та відображає висновки дисциплінарної комісії, а не є джерелом доказів у розумінні ст.84 КПК України. Крім того, наказ про застосування дисциплінарного стягнення, прийнятий за результатами зазначеного службового розслідування, є предметом судового оскарження в порядку адміністративного судочинства, а тому висновки службового розслідування не можуть бути покладені судом в основу вироку чи мати наперед встановлене значення при вирішенні питання про винуватість обвинуваченої.
Долучені до матеріалів кримінального провадження копії інших документів службового розслідування не є оригіналами документів, не засвідчені в установленому законом порядку, а їх відповідність оригіналам судом не перевірялася. За таких обставин вони не відповідають вимогам ст.99 КПК України щодо документів як джерел доказів і не можуть бути використані судом під час ухвалення вироку.
Так, судом враховується, що диспозиція ст. 286 КК України є бланкетною і для встановлення того, чи були порушені правила безпеки дорожнього руху, необхідно звертатися до ПДР, якими регламентовано єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.
Для з`ясування наявності об`єктивної сторони складу кримінального правопорушення, передбаченого наведеною нормою закону, мають бути встановлені три обов`язкові ознаки: суспільно небезпечне діяння (порушення правил безпеки дорожнього руху), суспільно небезпечні наслідки (спричинення смерті потерпілому або заподіяння тяжких тілесних ушкоджень) та причинний зв`язок між діянням і наслідками.
Водночас належить ураховувати, що кримінальне правопорушення, передбачене ст. 286 КК України, є злочином із так званим матеріальним складом, і обов`язковою ознакою його об`єктивної сторони, що характеризує вчинене діяння (дію чи бездіяльність), є не будь-які з допущених особою порушення правил дорожнього руху, а лише ті з них, які спричиняють (викликають, породжують) суспільно небезпечні наслідки, передбачені в ч.1, 2 або 3 цієї статті, тобто тільки такі порушення, які є причиною настання цих наслідків, і перебувають із ними у причинному зв`язку.
В ході судового розгляду встановлено, що ОСОБА_11 на момент дорожньо-транспортної пригоди була працівником поліції, перебувала при виконанні службових обов`язків та прямувала для реагування на повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду з потерпілою особою, тобто виконувала невідкладне службове завдання.
Вказані обставини підтверджуються дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами, зокрема матеріалами щодо несення служби нарядом групи реагування патрульної поліції, відповідно до яких 10.12.2025 ОСОБА_11 у складі екіпажу «ХОР-200» перебувала на добовому чергуванні та отримала завдання на реагування за повідомленням, що потребувало оперативного прибуття.
Транспортний засіб MITSUBISHI Outlander, яким керувала ОСОБА_11 , був спеціалізованим оперативним транспортним засобом, обладнаним спеціальними світловими та звуковими сигналами
Законодавець, передбачаючи особливий порядок руху оперативних транспортних засобів, надає їх водіям певні переваги та дозволяє відступати від окремих вимог Правил дорожнього руху за умови використання спеціальних сигналів. Однак таке право пов`язане із обов`язком забезпечення безпеки інших учасників дорожнього руху та не означає звільнення водія від необхідності оцінювати конкретну дорожню обстановку.
Так, показання потерпілої ОСОБА_7 та допитаних у судовому засіданні свідків є послідовними, логічними та взаємно узгодженими щодо основних обставин ДТП. Незважаючи на певні незначні відмінності у сприйнятті окремих деталей події, що обумовлені різним місцем перебування свідків, їхнім кутом огляду та суб`єктивними особливостями сприйняття динамічної дорожньої обстановки, усі вони однаково підтвердили ключові обставини події. Зокрема, свідки узгоджено вказували на місце вчинення дорожньо-транспортної пригоди, напрямок руху службового автомобіля MITSUBISHI Outlander, наявність на ньому ввімкнених спеціальних світлових сигналів, та відсутність звукових сигналів, рух пішоходів по нерегульованому пішохідному переходу, виконання водієм MITSUBISHI Outlander маневру обгону транспортних засобів безпосередньо перед пішохідним переходом, а також факт наїзду службового автомобіля на потерпілих. При цьому показання свідків не містять істотних суперечностей щодо юридично значимих обставин кримінального провадження, взаємно доповнюють одне одного та знаходять своє об`єктивне підтвердження у відеозаписах із реєстраторів транспортних засобів, протоколах огляду місця події, інших письмових доказах та висновках судових експертиз. З огляду на це суд визнає такі показання достовірними, а їх сукупність — такою, що підтверджує встановлені судом фактичні обставини кримінального правопорушення.
При цьому суд бере до уваги, що найбільш об`єктивними та достовірними джерелами інформації щодо механізму ДТП є саме відеозаписи з реєстраторів транспортних засобів, які були вилучені, оглянуті та досліджені у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законом. На відміну від показань учасників та очевидців події, які можуть залежати від особливостей сприйняття, пам`яті, емоційного стану та місця перебування кожного з них під час ДТП, відеозаписи об`єктивно та безперервно фіксують розвиток дорожньої обстановки, послідовність дій її учасників, їх взаємне розташування, швидкість зміни дорожньої ситуації та момент виникнення небезпеки. Саме тому зазначені відеозаписи є найбільш надійним джерелом доказової інформації щодо механізму пригоди та покладені судом в основу встановлення фактичних обставин кримінального провадження, оскільки їх зміст узгоджується з іншими дослідженими доказами, у тому числі висновками судових експертиз, показаннями потерпілої та свідків.
Оцінюючи висновок експертів Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз №208-34-26 від 10.03.2026, суд зазначає, що він є одним із ключових доказів у даному кримінальному провадженні, оскільки містить дослідження механізму дорожньо-транспортної пригоди, технічних параметрів руху транспортного засобу, дорожньої обстановки та можливості запобігання наїзду.
Зазначений висновок експертів узгоджується з іншими дослідженими у судовому засіданні доказами, зокрема протоколами огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, протоколами огляду відеозаписів із реєстраторів транспортних засобів, показаннями потерпілої, свідків та іншими письмовими доказами.
Так, відповідно до висновку експертів, швидкість руху автомобіля MITSUBISHI Outlander, реєстраційний номер НОМЕР_1 , безпосередньо перед наїздом на пішоходів становила близько 58 км/год. При цьому експерти зазначили, що з урахуванням дорожньої обстановки та наявності попереду великогабаритного транспортного засобу, який обмежував оглядовість пішохідного переходу, водію належало обрати такий режим руху, який би забезпечував можливість своєчасного виявлення пішоходів та запобігання наїзду.
Як встановлено експертним дослідженням та підтверджено відеозаписами, ОСОБА_11 , керуючи оперативним транспортним засобом, перед місцем ДТП здійснювала послідовно обгін декількох транспортних засобів, які рухались у попутному напрямку та знижували швидкість перед пішохідним переходом. 
З матеріалів відеозаписів вбачається, що останнім транспортним засобом, який обганяв автомобіль MITSUBISHI Outlander перед наїздом, був великогабаритний автопоїзд. Його рух створював обмеження видимості зони пішохідного переходу. Незважаючи на це, ОСОБА_11 продовжила рух зі зміщенням на зустрічну смугу та виконала обгін безпосередньо перед перехрестям і нерегульованим пішохідним переходом.
Суд погоджується з висновками експертів про те, що вказані дії свідчать про невиконання водієм обов`язку щодо забезпечення безпеки дорожнього руху. У даній дорожній ситуації ОСОБА_11 , навіть маючи право на відступ від окремих вимог ПДР як водій оперативного транспортного засобу, повинна була оцінити реальну дорожню обстановку та обрати такий режим руху, який виключав би можливість виникнення небезпеки для інших учасників руху.
У вказаних діях вбачається порушення ОСОБА_11 вимог п.3.1 ПДР України, оскільки, використовуючи спеціальні світлові сигнали та виконуючи службове завдання, вона не забезпечила безпечність своїх дій. Наявність у неї права на відступ від окремих правил не звільняла її від обов`язку переконатися у безпеці обраного режиму руху.
Дії ОСОБА_11 не відповідали вимогам п.12.1 та 18.1 ПДР України, оскільки вона не обрала безпечної швидкості руху з урахуванням дорожньої обстановки та не забезпечила можливості своєчасного реагування на появу пішоходів у межах нерегульованого пішохідного переходу.
Суд також бере до уваги, що експертами встановлено наявність у водія технічної можливості запобігти дорожньо-транспортній пригоді за умови належного виконання вимог Правил дорожнього руху. Відтак між неналежним виконанням ОСОБА_11 вимог безпеки дорожнього руху та наслідками, що настали, існує прямий причинний зв`язок.
Суд оцінює доводи щодо невикористання водієм спеціального звукового сигналу та зазначає, що відповідно до вимог ПДР України застосування спеціальних світлових та звукових сигналів має забезпечувати можливість своєчасного сприйняття іншими учасниками дорожнього руху наближення оперативного транспортного засобу.
З досліджених у судовому засіданні відеозаписів встановлено, що на автомобілі MITSUBISHI Outlander були увімкнені проблискові маячки синього та червоного кольорів, однак спеціальний звуковий сигнал під час наближення до місця дорожньо-транспортної пригоди не використовувався.
Суд враховує, що сама по собі відсутність звукового сигналу не є єдиною та безумовною причиною дорожньо-транспортної пригоди, однак у конкретній дорожній обстановці ця обставина мала суттєве значення, оскільки зменшувала можливість інших учасників дорожнього руху своєчасно виявити наближення оперативного транспортного засобу та оцінити небезпеку.
Враховуючи рух службового автомобіля зі зміщенням на зустрічну смугу, виконання обгону декількох транспортних засобів та обмежену оглядовість пішохідного переходу через рух попереду великогабаритного транспортного засобу, невикористання звукового сигналу додатково ускладнювало сприйняття автомобіля іншими учасниками дорожнього руху.
Щодо доводів захисту про дії водія автомобіля MAN який перед пішохідним переходом не здійснив повної зупинки, а лише зменшив швидкість руху, суд зазначає. 
Сам факт того, що водій MAN «..як при наближенні до пішохідного переходу, так і під час руху пішоходів по ньому повністю не зупинявся, а тільки пригальмовував, рухаючись з малою швидкістю, а зупинився вже після моменту наїзду», як зазначено у висновку експертів, не спростовує висновків експерта щодо дій водія автомобіля MITSUBISHI Outlander, оскільки саме остання мала обов`язок передбачити можливість появи пішоходів за межами огляду та обрати безпечний режим руху. Досліджені докази не підтверджують, що дії водія MAN перебували у причинному зв`язку з настанням наслідків ДТП.
Матеріали кримінального провадження свідчать, що водій MAN рухався у своїй смузі руху, знижував швидкість перед пішохідним переходом, а його дії не перебувають у причинному зв`язку з настанням наслідків. Сам факт того, що водій MAN не здійснив повної зупинки транспортного засобу, а лише зменшив швидкість, не спростовує встановленого експертним дослідженням причинного зв`язку між діями водія автомобіля Mitsubishi та наїздом на пішоходів. За таких обставин відсутність автотехнічної експертизи щодо дій водія MAN не впливає на оцінку винуватості обвинуваченої.
Відсутність автотехнічної експертизи щодо водія MAN не свідчить про неповноту судового розгляду, оскільки така експертиза мала б значення лише у випадку наявності обґрунтованих даних про те, що його дії могли перебувати у причинному зв`язку з наслідками ДТП. Натомість в даному випадку експерт прямо встановив, що навіть з урахуванням руху MAN та обмеження ним оглядовості, водій Mitsubishi мав технічну можливість запобігти наїзду, якщо б виконав вимоги п.3.1 ПДР. 
Навпаки, рух MAN із зменшенням швидкості перед пішохідним переходом створював для інших учасників дорожнього руху об`єктивний сигнал про можливу появу пішоходів та необхідність підвищеної уваги. 
Відповідно до правових позицій Верховного Суду, у кримінальному провадженні щодо порушення правил безпеки дорожнього руху суд зобов`язаний встановити, чи перебувають саме дії обвинуваченого у причинному зв`язку з наслідками, а не обов`язково надати оцінку діям усіх інших учасників дорожнього руху. Наявність можливих порушень з боку інших осіб може бути врахована судом лише у випадку, якщо такі дії є самостійною причиною настання наслідків або переривають причинний зв`язок між діями обвинуваченого та ДТП (постанова ВС від 14.03.2024 у справі №183/9048/21).
Суд також оцінює критично доводи сторони захисту про те, що органом досудового розслідування неправильно визначено момент виникнення небезпеки для руху.
Так, під час допиту в судовому засіданні експерт ОСОБА_26 пояснив, що при проведенні експертного дослідження момент виникнення небезпеки для руху оцінювався не лише з урахуванням фактичної появи пішоходів у полі зору водія автомобіля MITSUBISHI Outlander, а з урахуванням усієї дорожньої обстановки, яка склалася перед дорожньо-транспортною пригодою. Експерт зазначив, що водій оперативного автомобіля, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, зобов`язаний був враховувати можливість появи на ньому пішоходів, особливо з огляду на те, що транспортний засіб, який рухався попереду, почав зменшувати швидкість та подавати сигнал про гальмування.
Експерт також пояснив, що наявність попереду великогабаритного транспортного засобу, який обмежував оглядовість пішохідного переходу, не звільняла водія автомобіля MITSUBISHI Outlander від обов`язку забезпечити безпеку руху, а навпаки вимагала вибору такого режиму руху, який би дозволив своєчасно оцінити дорожню обстановку та у разі необхідності зупинити транспортний засіб.
Суд враховує показання експерта про те, що час від моменту загоряння стоп-сигналів на автопоїзді до моменту наїзду автомобіля MITSUBISHI Outlander на пішоходів становив приблизно 6,77 секунд. При цьому експерт зазначив, що протягом цього часу водій автомобіля MITSUBISHI мала технічну можливість змінити режим руху, зменшити швидкість та уникнути наїзду.
Посилання сторони захисту на те, що небезпека виникла лише в момент, коли пішоходи стали видимими безпосередньо для водія, суд вважає необґрунтованими, оскільки такий підхід суперечить змісту п.3.1 ПДР України. Виконання вимог цього пункту передбачає не лише реагування на вже виниклу очевидну небезпеку, а й обов`язок водія вживати заходів для забезпечення безпеки дорожнього руху при користуванні спеціальними світловими сигналами та відступі від окремих вимог ПДР.
Таким чином, суд виходить із того, що у даній дорожній ситуації небезпека для руху мала місце не раптово в момент безпосереднього контакту з пішоходами, а виникла раніше — при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу, за наявності ознак зміни дорожньої обстановки (гальмування транспортних засобів попереду, наближення до місця можливого виходу пішоходів на проїзну частину). Саме невиконання водієм автомобіля MITSUBISHI Outlander вимог щодо забезпечення безпеки руху, незважаючи на використання спеціальних світлових сигналів, перебуває у причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди.
Щодо посилання сторони захисту на недоліки проведеної експертизи через відсутність перед експертами питань щодо порядку дій пішоходів, які перетинали проїжджу частину, суд враховує, що основним чинником, який визначає відповідальність водія в разі створення небезпеки під час дорожнього руху, є його можливість вчасно виявити цю небезпеку і здійснити відповідні заходи для її уникнення чи зменшення. Причина, через яку створена небезпека для руху, не має значення, якщо встановлено, що водій мав можливість її вчасно виявити. У контексті наведеного, суд наголошує, що ОСОБА_11 мала технічну можливість уникнути тяжких наслідків за умови дотримання вимог п.12.1 та 18.1 ПДР, що є визначальним фактором для встановлення відповідальності за наслідки дорожньо-транспортної пригоди. 
При цьому, як вбачається з практики Верховного Суду, порушення ПДР пішоходом не виключає кримінальну відповідальність водія транспортного засобу, який порушив ПДР, при цьому мав технічну можливість уникнути ДТП та спричинив пішоходу тілесні ушкодження (постанова ВС від 10.12.2019 у справі №759/2926/16-к, постанова ВС від 26.05.2020 у справі №523/12810/15-к, постанова ВС від 14.05.2020 у справі №668/2604/15-к).
За таких обставин, суд не вбачає підстав для призначення додаткової судової автотехнічної експертизи щодо дій водія автомобіля MAN та поведінки пішоходів, оскільки обставини їх руху були безпосередньо досліджені судом за допомогою відеозаписів з реєстраторів транспортних засобів, і які також отримали належну оцінку у висновку комплексної комп`ютерно-технічної та автотехнічної експертизи.
Під час проведення експертного дослідження експертами були проаналізовані всі наявні матеріали, у тому числі відеозаписи, на яких зафіксовано рух автомобіля MAN, момент зменшення ним швидкості, рух пішоходів по нерегульованому пішохідному переходу та обставини наїзду автомобіля MITSUBISHI Outlander. У висновку експертів надано оцінку дорожній ситуації в цілому, а не лише діям окремих учасників дорожнього руху.
Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що призначення додаткової експертизи щодо дій водія MAN та пішоходів, фактично зводиться до повторної перевірки вже досліджених обставин, що не є підставою для її призначення.
Суд критично оцінює доводи сторони захисту про те, що відсутність на досліджуваній ділянці дороги дорожньої розмітки, яка б визначала межі смуг руху, а також відсутність у матеріалах кримінального провадження схеми організації дорожнього руху унеможливлює встановлення порушень Правил дорожнього руху з боку водія.
Як убачається з досліджених судом доказів, зокрема протоколів огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, фотоілюстрацій, відеозаписів з відеореєстраторів транспортних засобів та висновку судової комплексної комп`ютерно-технічної та автотехнічної експертизи, фактична дорожня обстановка на момент події була встановлена експертами саме на підставі наявних об`єктивних даних, у тому числі відеозаписів, положення транспортних засобів, напрямку їх руху, розташування дорожніх знаків та характеру маневрів.
Відсутність дорожньої розмітки сама по собі не свідчить про відсутність поділу проїзної частини на напрямки руху та не позбавляє водія обов`язку дотримуватися вимог Правил дорожнього руху. Відповідно до п.11.1 ПДР України кількість смуг руху для нерейкових транспортних засобів визначається розміткою або дорожніми знаками, а якщо вони відсутні — самими водіями з урахуванням ширини проїзної частини, габаритів транспортних засобів та безпечних інтервалів між ними.
Судом встановлено, що обвинувачена, керуючи службовим автомобілем MITSUBISHI Outlander, виконувала маневр обгону декількох транспортних засобів із виїздом на частину дороги, призначену для руху зустрічного транспорту, що підтверджується відеозаписами та висновком експертів. При цьому сама по собі відсутність горизонтальної дорожньої розмітки не надає водієві права здійснювати такі маневри без урахування дорожньої обстановки, особливо перед нерегульованим пішохідним переходом та перехрестям.
Крім того, висновки експертів не ґрунтувалися виключно на припущенні щодо розташування смуг руху, а були зроблені на підставі комплексного аналізу відеозаписів, на яких зафіксовано послідовність руху транспортних засобів, їх взаємне розташування, початок гальмування інших учасників руху, маневр обгону автомобілем MITSUBISHI Outlander та подальший наїзд на пішоходів.
Щодо відсутності схеми організації дорожнього руху, суд зазначає, що така схема не є єдиним та обов`язковим доказом для встановлення обставин дорожньо-транспортної пригоди. Фактичні обставини руху транспортних засобів можуть бути встановлені іншими належними та допустимими доказами, у тому числі показаннями учасників та свідків, протоколами слідчих дій, відеозаписами та висновками експертів.
Таким чином, відсутність дорожньої розмітки та схеми організації дорожнього руху на момент події не спростовує встановлених судом обставин щодо характеру руху автомобіля під керуванням ОСОБА_11 , обраного нею режиму руху та невиконання вимог п.3.1 ПДР щодо забезпечення безпеки дорожнього руху під час відступу від загальних правил руху оперативного транспортного засобу.
Водночас навіть за умови відсутності або недостатньої видимості дорожньої розмітки водій не звільняється від обов`язку оцінювати дорожню обстановку, обирати безпечну швидкість руху та здійснювати маневри таким чином, щоб не створювати небезпеки для інших учасників дорожнього руху.
Посилання сторони захисту на непроведення під час досудового розслідування слідчого експерименту суд вважає необґрунтованими.
Відповідно до вимог ст.40 КПК України слідчий, здійснюючи свої повноваження, є самостійним у своїй процесуальній діяльності та самостійно визначає необхідність проведення тих чи інших слідчих (розшукових) дій, а також їх обсяг, виходячи з конкретних обставин кримінального провадження та наявних доказів.
При цьому кримінальний процесуальний закон не встановлює обов`язковості проведення слідчого експерименту у кожному кримінальному провадженні щодо дорожньо-транспортної пригоди. Не проведення такої слідчої дії саме по собі не свідчить про неповноту досудового розслідування та не є підставою для визнання недопустимими інших доказів, якщо встановлені обставини підтверджуються сукупністю належних та допустимих доказів.
У даному кримінальному провадженні обставини дорожньо-транспортної пригоди були встановлені шляхом дослідження значного обсягу доказів, зокрема відеозаписів з реєстраторів транспортних засобів, протоколів їх огляду, висновків судових експертиз, показань потерпілих, свідків та експерта. Вказані докази містять об`єктивні дані щодо механізму дорожньо-транспортної пригоди, руху транспортних засобів, дій учасників дорожнього руху та можливості уникнення наїзду.
Крім того, сторона захисту відповідно до вимог ст.93 КПК України була наділена правом самостійно збирати докази та ініціювати проведення необхідних процесуальних дій. Захист не був позбавлений можливості заявити клопотання про проведення слідчого експерименту як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду, однак таким правом не скористався.
Аналізуючи доводи сторони захисту про те, що ухвала слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 03.02.2026 про продовження строку досудового розслідування постановлена з порушенням вимог кримінального процесуального закону, у зв`язку з чим усі подальші процесуальні дії, у тому числі відкриття матеріалів відповідно до ст.290 КПК України та направлення обвинувального акту до суду, здійснені поза межами строку досудового розслідування, суд вважає їх необґрунтованими.
Відповідно до п.4 ч.3 ст.219 КПК України досудове розслідування після повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину має бути закінчене протягом двох місяців. Водночас кримінальним процесуальним законом передбачена можливість продовження такого строку у порядку, визначеному главою 24 КПК України.
Судом встановлено, що у даному кримінальному провадженні ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 03.02.2026 строк досудового розслідування було продовжено до чотирьох місяців, тобто до 10.04.2026 (т.2, а.с.8-15).
Доводи сторони захисту про те, що строк досудового розслідування закінчився 07.02.2026, ґрунтуються виключно на власній оцінці процесуального рішення слідчого судді та не спростовують чинності зазначеної ухвали. На час розгляду кримінального провадження ця ухвала є чинною, у встановленому законом порядку не скасована, а тому породжує передбачені законом правові наслідки.
Суд враховує правову позицію, викладену в постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 07.10.2024 у справі №755/6898/21, відповідно до якої продовження строку досудового розслідування слідчим суддею у випадку, коли таке рішення належало до компетенції іншого суб`єкта, саме по собі не свідчить про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та не тягне автоматичної недопустимості доказів чи інших процесуальних рішень. При цьому судовий контроль на стадії досудового розслідування є додатковою гарантією забезпечення прав учасників кримінального провадження.
Аналогічна правова позиція викладена і у постанові Верховного Суду від 14.07.2026 (справа №750/1242/26) за результатами розгляду касаційної скарги захисника ОСОБА_12 на ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 10.02.2026 про відмову у відкритті провадження за його апеляційною скаргою на ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м.Чернігова від 03.02.2026.
Отже, з огляду на чинність ухвали слідчого судді від 03.02.2026, якою строк досудового розслідування продовжено до 10.04.2026, виконання вимог ст.290 КПК України, завершення досудового розслідування та складання обвинувального акту здійснено в межах встановленого строку.
Суд також зазначає, що встановлення факту здійснення ОСОБА_11 телефонного повідомлення на лінію «103» після дорожньо-транспортної пригоди не має визначального значення для вирішення питання про наявність у її діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.
Зазначена обставина характеризує поведінку водія після дорожньо-транспортної пригоди та може свідчити про вжиття нею заходів після події, однак не спростовує і не підтверджує факт порушення вимог Правил дорожнього руху, не впливає на встановлення механізму ДТП, причин її виникнення та причинного зв`язку між діями водія і наслідками, що настали.
Відповідно до ст.94 КПК України суд оцінює докази за внутрішнім переконанням у їх сукупності. Тому навіть за умови підтвердження, що саме ОСОБА_11 здійснила виклик екстреної медичної допомоги, така обставина не може розглядатися як доказ дотримання нею вимог ПДР до моменту настання ДТП або як підстава для висновку про відсутність її вини.
За таких обставин, суд, оцінюючи надані сторонами кримінального провадження докази, кожен з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, а саме в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілої ОСОБА_14 та заподіяло потерпілій ОСОБА_7 середньої тяжкості тілесне ушкодження.
Обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_11 , відповідно до ст.66 КК України, судом не встановлено.
Суд не визнає наявності у діях обвинуваченої щирого каяття як обставини, що пом`якшує покарання. Щире каяття передбачає не лише формальне висловлення жалю щодо наслідків вчиненого, а й повне та беззастережне визнання своєї вини, правдиве повідомлення всіх відомих особі обставин кримінального правопорушення, критичну оцінку власної протиправної поведінки та реальне прагнення усунути або пом`якшити її наслідки. Натомість ОСОБА_11 визнала свою вину лише частково, заперечувала істотні обставини обвинувачення, а також не вжила жодних заходів для добровільного відшкодування завданої потерпілим матеріальної чи моральної шкоди. За таких обставин суд доходить висновку, що її ставлення до вчиненого не свідчить про щире розкаяння у розумінні п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України, а тому підстав для визнання цієї обставини такою, що пом`якшує покарання, немає.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченої, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Відповідно до ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу, відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.
Суд враховує, що відповідно до ст.3 Конституції України життя і здоров`я людини визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Тому порушення правил безпеки дорожнього руху, наслідком якого стала загибель людини та заподіяння тілесних ушкоджень іншій потерпілій, посягає на найвищі соціальні цінності та потребує призначення покарання, яке відповідатиме меті, визначеній ст.50 КК України.
Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією застосування до винної особи необхідного й достатнього заходу державного примусу, який ґрунтується на принципах законності, справедливості, гуманізму та індивідуалізації покарання, забезпечуючи справедливий баланс між правами особи, інтересами потерпілих, суспільства та держави.
Суд бере до уваги, що кримінальне правопорушення ОСОБА_11 вчинено з необережності, що характеризує форму її вини.
Разом із тим суд враховує, що на момент вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_11 проходила службу в Національній поліції України та виконувала невідкладне службове завдання, пов`язане з реагуванням на повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду з потерпілими. За таких обставин на неї покладався підвищений обов`язок неухильного додержання Правил дорожнього руху, забезпечення безпеки інших учасників дорожнього руху та демонстрування зразка правомірної поведінки як представника правоохоронного органу. Допущене нею грубе порушення Правил дорожнього руху під час виконання службових обов`язків призвело до особливо тяжких наслідків, а також об`єктивно негативно вплинуло на авторитет Національної поліції та рівень суспільної довіри до правоохоронних органів. Зазначені обставини не є такими, що обтяжують покарання у розумінні ст.67 КК України, однак відповідно до ст.65 КК України характеризують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та підлягають врахуванню судом при визначенні виду і розміру покарання.
Призначаючи покарання, суд враховує дані про особу обвинуваченої, яка раніше не судима, має вищу освіту, розлучена, має на утриманні неповнолітню дитину, до кримінальної відповідальності раніше не притягувалася, позитивно характеризується, на обліку у лікаря-психіатране перебуває.
Обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання, передбачених статтями 66, 67 КК України, судом не встановлено.
Суд також враховує висновок органу пробації про можливість виправлення обвинуваченої без ізоляції від суспільства, низький ризик вчинення нею повторного кримінального правопорушення та позитивні дані про її особу. Разом із тим такий висновок не має для суду наперед установленої сили і підлягає оцінці у сукупності з усіма іншими обставинами кримінального провадження.
Визначаючи вид і розмір покарання, суд виходить не лише з даних про особу обвинуваченої, а й із характеру допущених нею порушень Правил дорожнього руху, конкретних обставин дорожньо-транспортної пригоди та наслідків, що настали. Унаслідок вчиненого кримінального правопорушення загинула малолітня дитина, а її матері заподіяно тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості. Такі наслідки є особливо тяжкими, непоправними та істотно порушують охоронювані законом права потерпілих.
Суд також бере до уваги позицію потерпілих, які наполягали на призначенні обвинуваченій реального покарання у виді позбавлення волі, оскільки наслідки кримінального правопорушення для них є незворотними.
Суд виходить із того, що звільнення від відбування покарання з випробуванням є винятком із загального правила реального виконання призначеного покарання та застосовується лише тоді, коли суд доходить переконання про можливість досягнення мети покарання без його реального відбування. У даному випадку, з урахуванням характеру допущених обвинуваченою грубих порушень Правил дорожнього руху, особливо тяжких наслідків у вигляді загибелі малолітньої дитини, заподіяння тілесних ушкоджень іншій потерпілій, а також інших встановлених судом обставин, підстав для такого висновку суд не вбачає.
Застосування положень ст.75 КК України не забезпечить досягнення мети покарання, визначеної ст.50 КК України, не відповідатиме ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та не забезпечить справедливого балансу між правами обвинуваченої, правами потерпілих та інтересами суспільства.
З урахуванням наведеного суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_11 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст.286 КК України із застосуванням додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, оскільки саме таке покарання є співмірним тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особі винної та наслідкам, що настали, відповідає принципам законності, справедливості та індивідуалізації покарання, є необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
У кримінальному провадженні прокурором заявлено цивільний позов в інтересах держави в особі Національної служби здоров`я України та Прилуцької міської ради до обвинуваченої ОСОБА_11 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, – КНП «Прилуцька центральна міська лікарня», про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілої ОСОБА_7 у сумі 33 258 грн 88 коп.
Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується особою, яка її завдала, у повному обсязі.
Згідно з ч.1,3 ст.1206 ЦК України особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, зобов`язана відшкодувати витрати закладу охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього кримінального правопорушення. Якщо лікування здійснювалося закладом охорони здоров`я, який отримує оплату за надані медичні послуги за договором про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій, відповідні кошти підлягають зарахуванню до Державного бюджету України. У разі фінансування лікування за рахунок коштів місцевого бюджету – такі кошти зараховуються до відповідного місцевого бюджету.
Судом встановлено, що тілесні ушкодження потерпілої ОСОБА_7 були отримані саме внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю транспортного засобу під керуванням ОСОБА_11 , що перебуває у прямому причинному зв`язку із необхідністю її стаціонарного лікування та виникненням відповідних витрат.
Відповідно до листа КНП «Прилуцька центральна міська лікарня» від 18.03.2026 № 01-15/264 потерпіла ОСОБА_7 перебувала на стаціонарному лікуванні з 10.12.2025 по 26.12.2025, тобто 16 ліжко-днів. Вартість одного ліжко-дня становила 2 078 грн 68 коп., а загальна сума фактичних витрат на лікування склала 33 258 грн 88 коп. Із зазначеної суми 26 108 грн 66 коп. становлять витрати, профінансовані за рахунок коштів Національної служби здоров`я України, а 7 150 грн 22 коп. – за рахунок коштів місцевого бюджету.
Згідно з листом КНП «Прилуцька центральна міська лікарня» від 19.03.2026 № 09-44/51 у 2025 році оплата медичних послуг закладу здійснювалася за договором про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій №1004-Е125-Р000 від 07.02.2025, укладеним з Національною службою здоров`я України.
За таких обставин витрати на лікування потерпілої, які були покриті за рахунок коштів Національної служби здоров`я України у сумі 26 108 грн 66 коп., відповідно до вимог ст.1206 ЦК України підлягають стягненню з обвинуваченої до Державного бюджету України.
Разом із тим, з листів КНП «Прилуцька центральна міська лікарня» від 18.03.2026 №01-15/264 та Прилуцької міської ради від 19.03.2026 №02-16/2142 убачається, що частина витрат на лікування потерпілої у сумі 7 150 грн 22 коп. була здійснена за рахунок коштів місцевого бюджету та не відшкодована обвинуваченою.
Таким чином, вказані витрати підлягають стягненню до бюджету Прилуцької міської територіальної громади.
Оцінивши подані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлений прокурором цивільний позов є обґрунтованим, підтверджений належними та допустимими доказами, а тому підлягає задоволенню у повному обсязі.
Крім того, потерпілий ОСОБА_6 звернувся до суду з цивільним позовом до ГУНП в Чернігівській області, за участю третьої особи – ОСОБА_11 , про відшкодування моральної шкоди у розмірі 3 000 000 грн, завданої смертю малолітньої доньки ОСОБА_14 внаслідок кримінального правопорушення, вчиненого працівником поліції під час виконання службових обов`язків. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що внаслідок загибелі дитини позивач зазнав значних та тривалих душевних страждань, втратив можливість брати участь у її вихованні та спостерігати за її життям і розвитком. Крім того, через необхідність догляду за дружиною, яка отримала тілесні ушкодження внаслідок ДТП, він позбавлений можливості повноцінно здійснювати трудову діяльність. На підтвердження заподіяної моральної шкоди до матеріалів позову долучено висновок психологічного дослідження.
Потерпіла ОСОБА_7 звернулася з цивільним позовом до ГУНП в Чернігівській області про відшкодування моральної шкоди у розмірі 2 000 000 грн, посилаючись на отримання тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, проходження тривалого лікування та реабілітації, а також на моральні страждання, спричинені загибеллю малолітньої доньки. На підтвердження позовних вимог подано медичну документацію, висновок судово-медичної експертизи, документи щодо лікування та психологічний висновок.
Законний представник неповнолітньої потерпілої ОСОБА_8 – ОСОБА_9 – звернувся до суду з позовом до ГУНП в Чернігівській області про відшкодування моральної шкоди у розмірі 1 000 000 грн, завданої внаслідок загибелі сестри неповнолітньої та травмування її матері, що негативно вплинуло на психоемоційний стан дитини та порушило звичний спосіб її життя. На підтвердження позову надано висновок психологічного дослідження.
Позивачі зазначали, що заявлені суми є компенсацією моральних страждань, а не оцінкою життя людини, та посилалися на те, що ГУНП в Чернігівській області як юридична особа публічного права та володілець службового транспортного засобу є належним суб`єктом відповідальності відповідно до положень ст.ст.23, 1167, 1168, 1172, 1187 ЦК України.
Представник цивільного відповідача – ГУНП в Чернігівській області – позови не визнав та просив відмовити в їх задоволенні. Зазначав, що відповідно до ч.3 ст.19 Закону України «Про Національну поліцію» шкода, завдана поліцейським під час виконання службових повноважень, відшкодовується державою, а тому належним відповідачем має бути держава Україна, а не ГУНП в Чернігівській області. Також представник відповідача заперечував доказове значення психологічних висновків, оскільки вони складені особою, яка не має статусу судового експерта.
Представник потерпілих заперечила проти доводів відповідача, зазначивши, що ГУНП в Чернігівській області є юридичною особою публічного права, яка реалізує повноваження держави у відповідних правовідносинах, а факт заподіяння моральної шкоди у зв`язку із загибеллю дитини та заподіянням тілесних ушкоджень підтверджується самими обставинами кримінального правопорушення. Подані психологічні висновки, на думку представника потерпілих, є додатковими доказами, які характеризують глибину моральних страждань.
У додаткових поясненнях представник ГУНП в Чернігівській області підтримав раніше викладені заперечення щодо заявлених цивільних позовів.
Вирішуючи заявлені цивільні позови про відшкодування моральної шкоди, суд виходить із того, що відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої, зокрема, внаслідок душевних страждань у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї, членів її сім`ї чи близьких родичів, смертю фізичної особи або ушкодженням здоров`я.
Судом встановлено, що на момент дорожньо-транспортної пригоди 10.12.2025 ОСОБА_11 перебувала на службі в органах Національної поліції, виконувала невідкладне службове завдання та керувала службовим транспортним засобом, власником якого є Головне управління Національної поліції в Чернігівській області.
За таких обставин використання транспортного засобу було пов`язане саме з виконанням ОСОБА_11 службових повноважень, а не з її особистими потребами.
Відповідно до ч.1 ст.1172 ЦК України юридична особа відшкодовує шкоду, завдану її працівником під час виконання ним трудових (службових) обов`язків. При цьому особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням службових обов`язків, не є володільцем джерела підвищеної небезпеки у розумінні ст.1187 ЦК України, оскільки таким володільцем є роботодавець.
Таким чином, обов`язок з відшкодування шкоди, завданої внаслідок експлуатації службового транспортного засобу, покладається на ГУНП в Чернігівській області як юридичну особу, у трудових відносинах з якою перебувала ОСОБА_11 , та законного володільця транспортного засобу.
Доводи представника цивільного відповідача про те, що належним відповідачем у справі має бути виключно держава Україна, суд відхиляє, оскільки держава бере участь у цивільних правовідносинах через відповідні органи державної влади, які є юридичними особами та реалізують від її імені визначені законом повноваження.
Така позиція суду узгоджується з правовими висновками, викладеними у постанові колегії суддів Першої судової палати ККС ВС від 03 грудня 2024 року у справі№ 761/18548/18 (провадження № 51-4443км23), постанові колегії суддів Третьої судової палати ККС ВС від 24 січня 2024 року у справі № 686/13456/16-к (провадження № 51-4899км23).
Щодо заперечень представника цивільного відповідача з приводу психологічних висновків за результатами проведених психологічних досліджень, які не є судовою експертизою, суд зазначає, що визначення розміру моральної шкоди, яка була заподіянапотерпілому, є прерогативою виключно суду, який з урахуванням обставин,вказаних у ст. 23 ЦК, встановлює суму грошового стягнення, яку необхідно компенсувати особі, яка зазнала моральних страждань внаслідок протиправнихдій обвинуваченого. 
Отже, проведення відповідного експертного дослідженняз метою встановлення моральних страждань у потерпілого не є обов`язковим длявизначення розміру передбаченого положеннями ст. 1167 ЦК відшкодування.
Вказана позиція суду узгоджується з правовими висновкамипостанови колегії суддів Першої судової палати ККС ВС від 23 березня 2023 року у справі№ 127/35822/21 (провадження № 51-3909км22).
Такий висновок може слугувати для судді орієнтиром у пізнанні глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, інших обставин, які мають істотне значення, зокрема й можливого грошового еквівалента таких страждань. Проте розмір відповідного відшкодування, незалежно від наявності висновку спеціаліста, встановлює саме суд, враховуючи вимоги розумності та справедливості.
Вирішуючи питання щодо розміру моральної шкоди, заявленої потерпілими, суд виходить із положень ст.23 ЦК України, відповідно до яких моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою іншої особи, а її відшкодування здійснюється з урахуванням характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини заподіювача шкоди, інших обставин, які мають істотне значення, а також вимог розумності та справедливості.
Суд враховує, що визначення розміру моральної шкоди не може ґрунтуватися на математичному розрахунку, оскільки неможливо оцінити у грошовому еквіваленті життя людини, втрату дитини чи фізичні та душевні страждання, пов`язані з такими наслідками. Грошове відшкодування у даному випадку має виключно компенсаційний характер та спрямоване на надання потерпілим певної сатисфакції за завдані немайнові втрати.
Разом із тим, при визначенні розміру компенсації суд враховує винятковість наслідків кримінального правопорушення, а саме загибель малолітньої дитини, що є непоправною втратою для батьків, тривалість та глибину їх моральних переживань, істотну зміну звичного способу життя, а також необхідність подолання наслідків травмуючої події.
Суд бере до уваги, що внаслідок кримінального правопорушення потерпілий ОСОБА_6 зазнав надзвичайно глибоких і незворотних моральних страждань, пов`язаних із загибеллю малолітньої доньки. Він безповоротно позбавлений можливості брати участь у її вихованні, спостерігати за її дорослішанням, розвитком та подальшим життям. Крім того, після дорожньо-транспортної пригоди потерпілий був змушений здійснювати догляд за дружиною, яка отримала тілесні ушкодження, супроводжувати її лікування та реабілітацію, що істотно змінило звичний уклад його життя та, як наслідок, призвело до втрати можливості продовжувати трудову діяльність.
Потерпіла ОСОБА_7 , окрім втрати дитини, одночасно зазнала фізичних страждань унаслідок отриманих тілесних ушкоджень, проходила лікування та реабілітацію. Для неповнолітньої потерпілої втрата сестри та травмування матері стали подією, яка істотно вплинула на її психоемоційний стан та сімейне оточення.
При цьому суд враховує, що заявлені потерпілими суми моральної шкоди є значними, однак їх розмір сам по собі не свідчить про їх необґрунтованість, оскільки визначений з урахуванням особливо тяжких наслідків кримінального правопорушення та характеру порушених немайнових прав. Водночас суд, визначаючи остаточний розмір компенсації, не пов`язує його лише із заявленою сумою, а оцінює усі обставини справи в їх сукупності.
Враховуючи наведене, беручи до уваги характер та наслідки кримінального правопорушення, глибину моральних страждань потерпілих, незворотність втрати малолітньої дитини, заподіяння тілесних ушкоджень потерпілій, істотну зміну звичного способу життя потерпілих, а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.
Долю речових доказів по кримінальному провадженню необхідно вирішити на підставі ст.100 КПК України.
Процесуальні витрати, в частині витрат пов`язаних з проведенням експертиз по кримінальному провадженню, підлягають стягненню з обвинуваченої на користь держави на підставі ст.ст. 118, 124, 126 КПК України.
Відповідно до положень ч.4 ст. 174 КПК України суд вирішує питання про скасування арешту майна.
Запобіжний захід стосовно обвинуваченій ОСОБА_11 у вигляді тримання під вартою з урахуванням особи обвинуваченої, обставин вчинення кримінального правопорушення, та її належної процесуальної поведінки, залишити до вступу вироку в законну силу.
Внесена заставодавцем застава підлягає поверненню заставодавцю у порядку, передбаченому ст.182 КПК України.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст.349,370-371,374 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
ОСОБА_11 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити їй покарання у виді 8 (восьми) років позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки.
Початок строку відбуття покарання ОСОБА_11 рахувати з 16 січня 2026 року з моменту її затримання.
На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати  ОСОБА_11 в строк відбування покарання строк її попереднього ув`язнення з 10 грудня 2025 року по 15 грудня 2025 року, та з 16 січня 2026 року по день набрання вироком законної сили, включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Запобіжний захід ОСОБА_11 до вступу вироку в законну силу залишити попередній - тримання під вартою, роз`яснивши їй право заявляти клопотання про доставку в судове засідання суду апеляційної інстанції.
Цивільний позов Чернігівської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Національної служби здоров`я України, Прилуцької міської ради до ОСОБА_11 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Комунальне некомерційне підприємство «Прилуцька центральна міська лікарня», про відшкодування витрат на лікування потерпілого від кримінального правопорушення – задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_11 на користь держави в особі Національної служби здоров`я України кошти, витрачені на лікування потерпілої від злочину особи - ОСОБА_7 в сумі 26108 грн. 66 коп.
Стягнути з ОСОБА_11 на користь держави в особі Прилуцької міської ради кошти, витрачені на лікування потерпілої від злочину особи- ОСОБА_7 в сумі 7150 грн. 22 коп.
Цивільний позов ОСОБА_6 до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_11 про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю малолітньої дитини внаслідок злочину, вчиненого працівником правоохоронного органу – задовольнити.
Стягнути з Головного управління Національної поліції в Чернігівській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_5 грошові кошти в розмірі 3 000 000 грн. у якості відшкодування завданої моральної шкоди.
Цивільний позов ОСОБА_7 до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_11 про відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом та смертю малолітньої дитини внаслідок злочину, вчиненого працівником правоохоронного органу – задовольнити.
Стягнути з Головного управління Національної поліції в Чернігівській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_6 грошові кошти в розмірі 2 000 000 грн. у якості відшкодування завданої моральної шкоди.
Цивільний позов законного представника ОСОБА_9 в інтересах неповнолітньої потерпілої ОСОБА_8 до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_11 про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю близьких родичів, порушенням права на сім`ю внаслідок кримінального правопорушення – задовольнити.
Стягнути з Головного управління Національної поліції в Чернігівській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь законного представника неповнолітньої потерпілої ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_7 , грошові кошти в розмірі 1 000 000 грн. у якості відшкодування завданої моральної шкоди.
Стягнути із засудженої ОСОБА_11 на користь держави в рахунок відшкодування витрат понесених на проведення експертиз по даному кримінальному провадженню 42 408 грн. 18 коп. 
Після набрання вироком законної сили заставу в розмірі 242 240 грн. повернути заставодавцю.
Речові докази по кримінальному провадженню після набрання вироком законної сили:
-спеціалізований легковий оперативний транспортний засіб СКС MOU-04МП, реєстраційний номер НОМЕР_1 (на синьому фоні)-повернути ГУНП в Чернігівській області;
-відеореєстратор 70mai з флеш карткою MicroSD об`ємом 64Gb – зберігати в матеріалах кримінального провадження;
-змиви з поверхонь дверей водія, пасажира, керма та акселератора перемикання передач автомобіля MITSUBISHI Outlander, реєстраційний номер НОМЕР_1 (на синьому фоні) - зберігати в матеріалах кримінального провадження;
Арешт накладений ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м.Чернігова від 17.12.2025 на спеціалізований легковий оперативний транспортний засіб СКС MOU-04МП, реєстраційний номер НОМЕР_1 (на синьому фоні), та відеореєстратор 70mai з флеш-карткою MicroSDоб`ємом 64 Gb, скасувати.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду через Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня проголошення даного вироку.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судомапеляційної інстанції.
Копію вироку негайно вручити обвинуваченій, потерпілим та прокурору.

Суддя ОСОБА_30