ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

09 липня 2026 року м. Житомир справа № 240/7004/26
категорія 112010200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Лавренчук О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, 

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, у якому просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 22 вересня 2025 року №64250011373 щодо відмови в призначенні пенсії за вислугою років ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення»;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 період роботи з 01.09.1995 по 08.09.2003 тренер-викладач з легкої атлетики в Коростенській дитячій юнацькій школі Житомирської області (пункт «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення») до спеціального стажу у сфері освіти відповідно до Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я і соціального захисту і посад, робота на який дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909;
- зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в Одеській області призначити ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 пенсію за вислугою років відповідно пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 22 вересня 2025 року.
В обґрунтування позовних вимог вказує, що її загальний трудовий стаж, посади яких підпадають під Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота яких дає право на пенсію за вислугу років, складає 30 років 14 днів. Вказує, що постановою Кабінету Міністрів України від 14.06.2000 № 963 затверджений «Перелік посад педагогічних та науково-педагогічних працівників», яким передбачено, що посади викладачі всіх спеціальностей належать до категорії педагогічних працівників, тобто і посада викладача відноситься як до посад педагогічних працівників, так і до посад науково-педагогічних працівників закладів вищої освіти. Таким чином, період роботи в навчальному заклад ДСШЮ з 01.09.1995 по 08.09.2003 на посаді викладача підтверджує вислугу років на посадах працівників освіти для призначення пенсії відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «При пенсійне забезпечення». Окрім цього, на переконання позивача, період роботи в Дитячо - юнацькій спортивній школі на посаді - викладача повинен зарахуватись до стажу роботи, що дає право на призначення грошової допомоги в розмірі 10 місячних пенсій відповідно до п. 7.1 частини 1 розділу XV "Прикінцевих положень" Закону №1058. Однак, відповідачем відмовлено у зарахуванні до спеціального стажу період роботи в навчальному заклад ДСШЮ з 01.09.1995 по 08.09.2003 на посаді тренера - викладача, та, відповідно і у призначенні пенсії за вислугу років. Таку відмову позивач вважає протиправною та такою, що порушує її права. Просить позов задовольнити.
Суддя своєю ухвалою від 02.03.2026 прийняла позовну заяву до розгляду та відкрила спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи.
Ухвалою суду від02.03.2026 постановлено витребувати у Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області належним чином завірені копії матеріалів відмовної пенсійної справи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), а також рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 22.09.2025 №064250011373.
Матеріали відмовної пенсійної справи ОСОБА_1 надійшли до суду 06.03.2026.
Через підсистему "Електронний суд" ЄСІТС, 12.03.2023 (вх. від 17.03.2026) подано відзив на позовну заяву.
Заперечуючи позовні вимоги відповідач вказує, що право на пенсію за вислугу років мають особи після досягнення віку встановленого ст. 55 ЗУ №1788, та які станом на 11.10.2017 мають необхідний стаж роботи за спеціальністю від 25 до 30 років. Тобто, після 11.10.2017 не зараховується до спеціального стажу період роботи за спеціальністю, що дає право на пенсію за вислугу років. За результатами розгляду документів доданих до заяви, до стажу за вислугу років не враховано період роботи з 01.09.1995 по 08.09.2003 згідно трудової книжки серії НОМЕР_2 від 10.09.1995, оскільки посаду тренер-викладач легкої атлетики не передбачено Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909 (зі змінами). В розрахунок страхового стажу позивача зараховано 33 роки 9 місяців та спеціального стажу - 14 років 1 місяць (станом на 11.10.2017). Враховуючи вищенаведене, Головним управлінням правомірно прийнято рішення №064250011373 від 22.09.2025 про відмову в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до статті 55 Закону за відсутності необхідного спеціального стажу - 26 років 6 місяців (станом на 11.10.2017). На переконання відповідача, відсутні законні підстави для задоволення позову, оскільки Головне управління діяло лише на підставі норм діючого законодавства України, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, тому підстави для визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області відсутні.
У період із 17.04.2026 по 24.04.2026 головуюча у справі суддя перебувала на навчанні, а із 13.07.2026 по 27.07.2026 - у відпустці.
Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні), з особливостями, визначеними статтями 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, позовну заяву та відзив, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, перевіривши їх наявними в матеріалах справи і дослідженими доказами, судом встановлено наступне.
У період із з 01.09.1995 по 08.09.2003 ОСОБА_1 працювала в Коростенькій дитячо-юнацькій спортивній школі на посаді тренера - викладача відділення легкої атлетики (а.с. 41). 
Із 08.09.2003 по 01.09.2025 позивач працювала на посаді вчителя фізичної культури в Коростенському міському ліцеї №6 (а.с. 41, 42).
Наказом №77-КП від 25.08.2025 позивача із 01.09.2025 звільнено з роботи у зв`язку з виходом на пенсію, що підтверджується записом у трудовій книжці позивача
Позивач звернулась із заявою від 15.09.2025 про призначення пенсії за вислугу років (а.с. 31).
За принципом екстериторіальності заяву ОСОБА_1 від 15.09.2025 розглянуло Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області та прийняло рішення від 22.09.2025 №064250011373 про відмову в призначенні пенсії за вислугу років.
У рішенні вказано:
"Пунктом «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають; працівники освіти, охорони здоров`я незалежно від віку, якщо вони мали стаж роботи за спеціальністю, визначений:
на 01.04.2015 - 25 років, на 01.01.2016 - 25 років 6 місяців; на 11.10.2017 - 26 років 6 місяців.
Згідно пункту 2.4 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 р. № 22-1,пенсії за вислугу років призначаються у разі звільнення з роботи, що дає право на цей вид пенсії. У разі зарахування після призначення пенсії за вислугу років на роботу, яка дає право на цей вид пенсії, виплата пенсії припиняється і поновлюється з дня, що слідує за днем звільнення з роботи.
Страховий стаж заявниці становить 33 роки 9 місяців.
Спеціальний стаж роботи - 14 років 1 місяць (станом на 11.10.2017).
Результати розгляду документів, наданих до заяви:
за доданими документами до.страхового стажу зараховано всі періоди.
До спеціального стажу не зараховано:
період роботи з 01.09.1995 по 08.09.2003 згідно трудової книжки серії НОМЕР_2 від 10.09.1995, оскільки посаду тренер-викладач легкої атлетики не передбачено Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909 (зі змінами).
Не працює.
Враховуючи вищезазначене, Головним управлінням Пенсійного Фонду України в Одеській області прийнято рішення №064250011373 від 22.09.2025 (далі-Рішення) про відмову у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до статті 55 Закону за відсутності необхідного спеціального стажу — 26 років 6 місяців (станом на 11.10.2017)."
Вважаючи таку відмову протиправною, а свої права - порушеними, позивач звернулась до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Згідно приписів статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05.11.1991 №1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон №1788-XII) та Законом України від 09.07.2003 №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-ІV).
Статтею 2 Закону №1788-ХІ встановлено, що за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.
Відповідно до статті 51 Закону №1788-ХІ пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.
Згідно з статтею 52 Закону №1788-ХІ право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, працівники освіти відповідно до пункту «е» статті 55 цього Закону.
Щодо незарахування до спеціального стажу період роботи з 01.09.1995 по 08.09.2003 згідно трудової книжки серії НОМЕР_2 від 10.09.1995, з підстав: " оскільки посаду тренер-викладач легкої атлетики не передбачено Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909", суд зазначає наступне.
За змістом Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909, до переліку посад, які дають право на пенсію за вислугою років, віднесено роботу у загальноосвітніх навчальних закладах на таких посадах: учителі, логопеди, вчителі-логопеди, вчителі-дефектологи, викладачі, сурдопедагоги, тифлопедагоги, вихователі, завідуючі та інструктори слухових кабінетів, директори, завідуючі, їх заступники з навчально-виховної (навчальної, виховної), навчально-виробничої частини або роботи з виробничого навчання, завідуючі навчальною і навчально-виховною частиною, завідувачі філіями, їх заступники з навчально-виховної (навчальної, виховної) роботи, соціальні педагоги (організатори позакласної та позашкільної виховної роботи з дітьми), практичні психологи, педагоги-організатори, майстри виробничого навчання, керівники гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи.
Згідно зі статтею 5 Закону України «Про позашкільну освіту» структуру позашкільної освіти становлять: заклади позашкільної освіти; інші заклади освіти як центри позашкільної освіти, до числа яких належать: заклади загальної середньої освіти незалежно від підпорядкування, типів і форм власності, в тому числі школи соціальної реабілітації, міжшкільні навчально-виробничі комбінати, заклади професійної (професійно-технічної) та фахової передвищої; гуртки, секції, клуби, культурно-освітні, спортивно-оздоровчі, науково-пошукові об`єднання на базі закладів загальної середньої освіти, міжшкільних навчально-виробничих комбінатів, закладів професійної (професійно-технічної) та фахової передвищої; клуби та об`єднання за місцем проживання незалежно від підпорядкування, типів і форм власності; культурно-освітні, фізкультурно-оздоровчі, спортивні та інші заклади освіти, установи; фонди, асоціації, діяльність яких пов`язана із функціонуванням позашкільної освіти.
Частинами 1-2 статті 12 Закону України "Про позашкільну освіту" передбачено, що заклад позашкільної освіти є юридичною особою. Форма власності закладу позашкільної освіти визначається відповідно до законодавства.
Статус державного має заклад позашкільної освіти, заснований на державній формі власності.
Статус комунального має заклад позашкільної освіти, заснований на комунальній формі власності.
Статус приватного має заклад позашкільної освіти, заснований на приватній формі власності.
Права та обов`язки закладу позашкільної освіти, передбачені Законом України "Про освіту", цим Законом та іншими законами, мають також фізична особа - підприємець або структурний підрозділ юридичної особи приватного чи публічного права, основним видом діяльності яких є освітня діяльність у сфері позашкільної освіти.
Частиною 3 встатті 12 Закону України "Про позашкільну освіту" визначено, що заклади позашкільної освіти можуть функціонувати у формі центрів, комплексів, палаців, будинків, клубів, станцій, кімнат, студій, шкіл мистецтв, малих академій мистецтв (народних ремесел), малих академій наук, мистецьких шкіл, спортивних шкіл, дитячо-юнацьких спортивних шкіл олімпійського резерву, фізкультурно-спортивних клубів за місцем проживання, фізкультурно-оздоровчих клубів осіб з інвалідністю, спеціалізованих дитячо-юнацьких спортивних шкіл олімпійського резерву, дитячих стадіонів, дитячих бібліотек, дитячих флотилій, галерей, бюро, оздоровчих закладів, що здійснюють позашкільну освіту.
В силу частини 4 статті 21 Закону України «Про позашкільну освіту» педагогічні працівники позашкільних навчальних закладів мають право на пенсію за вислугу років за наявності педагогічного стажу роботи не менше ніж 25 років.
У силу пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугу років мають, зокрема працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати (з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 24 років 6 місяців у жінок).
Наведені вище нормативно-правові акти в повній мірі гарантують право педагогічним працівникам позашкільних навчальних закладів незалежно від форми власності позашкільного закладу як право на пенсію за вислугу років, так і право на грошову допомогу, у відповідності до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV.
Крім цього постановою Кабінету Міністрів України від 14.06.2000 №963 затверджено Перелік посад педагогічних та науково-педагогічних працівників до яких, зокрема, віднесено наступні посади: вчителі всіх спеціальностей (у тому числі вчитель-дефектолог, вчитель-логопед), викладачі всіх спеціальностей, асистент вчителя, асистент вчителя-реабілітолога, асистент викладача, старший викладач закладу фахової передвищої освіти, старший майстер закладу професійної (професійно-технічної) освіти, майстер виробничого навчання, асистент майстра виробничого навчання, педагог професійного навчання, керівник фізичного виховання, старший вихователь, вихователь, асистент вихователя, вихователь-методист, музичний керівник, інструктор з фізичної культури (фізкультури), методист, педагог-організатор, практичний психолог, соціальний педагог, соціальний педагог по роботі з дітьми з інвалідністю, логопед закладів охорони здоров`я та соціального захисту, керівник гуртка (секції, студії, інших форм гурткової роботи); концертмейстер, художній керівник, культорганізатор, акомпаніатор, інструктор з праці, інструктор слухового кабінету, перекладач-дактилолог, екскурсовод, інструктор з туризму закладу освіти; старший керівник та керівник туристських груп (походу, екскурсії, експедиції) закладу позашкільної освіти; голова циклової комісії закладу фахової передвищої освіти; фахівець (консультант) інклюзивно-ресурсного центру; консультант, психолог центру професійного розвитку педагогічних працівників; помічник директора з режиму, старший черговий з режиму, черговий з режиму закладу освіти для осіб, які потребують соціальної допомоги і реабілітації.
На підставі пункту 6 Переліку типів позашкільних навчальних закладів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №433 від 06.05.2001 «Про затвердження переліку типів позашкільних навчальних закладів і Положення про позашкільний навчальний заклад», початкові спеціалізовані мистецькі навчальні заклади (школи естетичного виховання: музичні художні, хореографічні, театральні, хорові, мистецтв та інші), належать до позашкільних навчальних закладів.
У відповідності до Примітки 2 даного Переліку, робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим переліком, дає право на пенсію незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ.
Постановою Кабінету Міністрів України від 05.11.2008 №993 затверджено Положенням про дитячо-юнацьку спортивну школу, де передбачено такі посади працівників освіти вказаного виду позашкільного навчального закладу як, зокрема, тренер-викладач.
Відповідно до п. 2 Порядку виплати надбавок за вислугу років педагогічним та науково-педагогічним працівникам навчальних закладів і установ освіти, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31.01.2001 №78, діяльність на посаді тренера-викладача у спортивних школах всіх типів зараховується до стажу педагогічної роботи.
Верховний Суд у постанові від 05.06.2024 у справі № 300/2555/22 зазначив, що враховуючи наявність у національному законодавстві правових "прогалин" щодо захисту прав людини та основних свобод, зокрема у сфері пенсійного забезпечення викладачів у позашкільних закладах освіти, а також з метою реалізації положень статті 46 Конституції України щодо недопущення обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави, Велика Палата Верховного Суду у постановах від 30.01.2019 у справі № 876/5312/17 та від 13.02.2019 у справі № 233/4308/17 дійшла висновку, що викладачі позашкільних навчальних закладів, які входять до структури освіти України, мають право отримання пенсії за вислугу років.
Згідно з вищенаведеним, тренер-викладач вважається педагогічним працівником позашкільного навчального закладу незалежно від форми організації, і має право на пенсію за вислугу років, а тому є протиправною відмова у зарахуванні до спеціального стажу, який дає право на вислугу років, періоду роботи позивача на посаді тренера-викладача відділення легкої атлетики в Коростенькій дитячо-юнацькій спортивній школі з 01.09.1995 по 08.09.2003, всього 8 років 8 днів.
Окрім того, зі змісту оскаржуваного рішення вбачається, що до спеціального стажу не зараховано період роботи ОСОБА_1 із 11.10.2017 по 01.09.2025, про що представником позивача не зазначається ані у позові, ані у його прохальній частині.
Однак, у спорі, що виник між сторонами, суд вважає за можливе застосувати речення друге частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, яким зазначено, що суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Надаючи правову оцінку рішенню відповідача в частині врахування до спеціального стажу періоду роботи ОСОБА_1 на посаді вчителя фізичної культури в Коростенському міському ліцеї №6 із 11.10.2017 по дату звільнення, суд зазначає наступне.
Згідно з пунктом 2-1 «Прикінцевих положень» Закону №1058-IV, особам, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону №1788, пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом №1788.
Відповідно до пункту «e» статті 55 Закону №1788-ХІ (у редакції до 01.04.2015 року), працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.
У подальшому Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (далі - Закон №213-VIII), який набрав чинності 01.04.2015 року, пункт «е» статті 55 Закону №213-VIII викладено у наступній редакції: «працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення незалежно від віку за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років».
При цьому, рішенням Конституційного Суду України від 04 червня 2019 року №2-р/2019 положення, зокрема, статті 55 Закону №1788-XII зі змінами, внесеними Законами №213-VIII, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (далі Закон №911-VIII) визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).
Конституційний Суд України в даному рішенні, серед іншого, зазначив, що на його думку, внесення змін Законом №213-VIII до оспорюваних положень Закону №1788-XII щодо підвищення на п`ять років пенсійного віку для жінок, збільшення на п`ять років загального та спеціального стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за вислугу років, здійснювалося без урахування юридичної природи призначення пенсії за вислугу років, визначеної статтею 51 Закону №1788-XII, а саме того, що вказана пенсія встановлюється окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком. Дія статті 51 Закону №1788-XII поширюється на громадян, зайнятих на всіх без винятку роботах, вказаних у статтях 54, 55 Закону №1788-XII. Таким чином, зі змісту оспорюваних положень Закону №1788-XII випливає, що стан здоров`я усіх працівників, зайнятих на роботах, визначених пунктом «а» статті 54, пунктами «а», «б», «в», «г», «д», «е», «є», «ж» статті 55 Закону №1788, через певний проміжок часу погіршується, у зв`язку з чим вони втрачають свою професійну працездатність або придатність до настання віку, що дає право на пенсію за віком. Положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону №1788-XII зі змінами, внесеними Законом №213-VIII щодо підвищення на п`ять років віку виходу на пенсію для жінок, а також збільшення на п`ять років загального та спеціального стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за вислугу років для окремих категорій працівників, є такими, що позбавляють вказаних осіб права на соціальний захист і не відповідають конституційним принципам прав і свобод людини, соціальної держави. З огляду на наведене оспорювані положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону №1788-XII зі змінами, внесеними Законом №213-VIII, суперечать положенням статей 1, 3, 46 Основного Закону України.
Також, Конституційний Суд України зазначив, що мета призначення пенсії за вислугу років - забезпечити потрібні умови життя особам, робота яких пов`язана зі швидкою втратою професійних навичок (працездатності), що може настати до досягнення цими особами віку, потрібного для набуття права на пенсію за віком. Призначення пенсії за вислугу років є додатковою соціальною гарантією для осіб, які в особливих умовах виконували певні професійні функції. Втрата професійної працездатності або придатності не пов`язана з досягненням працівником певного віку, тому не може бути умовою для призначення пенсії за вислугу років.
Отже, з 04.06.2019 положення пункту «е» статті 55 Закону №1788-XII слід застосовувати у редакції, що діяла до 01.04.2015.
Суд зазначає, що на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення Конституційного Суду України №2-р/2019 з одного боку, та Законом № 1058-ІV з іншого в частині обмеження права на пільговий стаж, здобутий після 11.10.2017.
При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод (частина третя статті 22 Конституції України).
Одним із елементів конституційного принципу верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями; обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної" (абзац шостий підпункту 4.3 пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 27 лютого 2018 року № 1-р/2018).
Принцип юридичної визначеності вимагає чіткості, зрозумілості й однозначності норм права, зокрема їх передбачуваності (прогнозованості) та стабільності (абзац шостий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2017 року № 2-р/2017).
Відтак, обмеження пунктом 2-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV врахування спеціального стажу, здобутого після 11.10.2017 для набуття права на призначення пенсії за вислугою років, є порушенням принципу юридичної визначеності та верховенства права.
Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення №2-р/2019, а не Закону №1058-ІV.
Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного суду від 06.11.2023 у справі №240/24/21.
Таким чином, право на пенсію за вислугу років згідно з пунктом «е» статті 55 Закону №1788-XII, мають особи, які станом на момент звернення до пенсійного органу мають спеціальний стаж роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.
З огляду на вказані правові норми, суд висновує про протиправність незарахування, при розгляді заяви ОСОБА_1 від 15.09.2025, до спеціального стажу періоду роботи на посаді вчителя фізичної культури в Коростенському міському ліцеї №6 із 11.10.2017 по 01.09.2025, всього 7 років 10 місяців 22 дні.
За таких обставин рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №064250011373 від 22.09.2025 є протиправним та підлягає скасуванню, а період роботи з 01.09.1995 по 08.09.2003 та із 11.10.2017 по 01.09.2025 підлягає зарахування до спеціального стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".
Щодо способу захисту порушених прав позивача, суд зазначає наступне.
Зі змісту оскаржуваного рішення вбачається, що єдиною підставою для відмови у призначенні пенсії вказано відсутність необхідного спеціального стажу.
Судом під час розгляду справи встановлено безпідставне незарахування до спеціального стажу, який дає право на призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років періодів роботи з 01.09.1995 по 08.09.2003 та із 11.10.2017 по 01.09.2025, всього 15 років 11 місяців.
У рішенні відповідача від 22.09.2025 вказано: Спеціальний стаж роботи позивача - 14 років 1 місяць, при цьому необхідний стаж 26 років 6 місяців.
З огляду на встановлені судом обставини, спеціальний стаж позивача становить 30 років, що є достатнім для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".
При цьому, зобов`язання органу призначити позивачу пенсію з дати її звернення з відповідною заявою є дотриманням судом гарантій на те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений. При цьому, жодних інших перешкод та/або недотримання процедури звернення із заявою про призначення пенсії, ніж вирішених в судовому порядку, пенсійним органом не наведено, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивачем виконані всі передбачені законодавством умови для призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Такий спосіб захисту матиме наслідком дотримання судом основних принципів здійснення судочинства, не є втручанням у дискреційні повноваження органу пенсійного фонду, оскільки судом під час розгляду справи та відповідачем під час розгляду заяви позивача про призначення пенсії не було встановлено інших підстав для відмови у призначенні пенсії, ніж досліджені та спростовані судом під час розгляду справи.
Застосовуючи механізм захисту права позивача на пенсію, порушеного відповідачем, суд наголошує, що з урахуванням повноважень, наданих суду ч.2 ст.245 КАС України, в частині позовної вимоги зобов`язального характеру позов належить задовольнити шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити позивачу пенсію за вислугу років відповідно до п.«е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з дати звернення із заявою про призначення пенсії, тобто із 15.09.2025.
Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Враховуючи встановлені обставини, що підтверджуються належними доказами, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.
Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
При зверненні до суду з адміністративним позовом позивачем сплачений судовий збір у розмірі 1331,20 грн
У зв`язку із задоволенням позовних вимог суд дійшов висновку, що судові витрати, понесені позивачем, належать відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у повному розмірі.
Керуючись статтями 9, 72-77, 90, 242-246, 255, 258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 

вирішив:

Задовольнити позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м.Одеса, 65012, ЄДРПОУ: 20987385) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №064250011373 від 22.09.2025 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області із 15 вересня 2025 року призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", зарахувавши до спеціального стажу періоди її роботи: з 01.09.1995 по 08.09.2003 та із 11.10.2017 по 01.09.2025.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на користь ОСОБА_1 документально підтверджені судові витрати у сумі 1331 ( одну тисячу триста тридцять одну ) гривню 20 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Лавренчук

09.07.26