Справа № 523/17951/26
Провадження №1-кп/523/1888/26
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
18 серпня 2026 року м.Одеса
Пересипський районний суд міста Одеси у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , вивчивши в порядку ст.ст.381-382 КПК України у спрощеному провадженні в приміщенні суду обвинувальний акт й додані до нього матеріали кримінального провадження №12026167490000186, внесеного до ЄРДР 05.08.2026 року, за обвинуваченням:
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Одеса, громадянки України, зі середньою освітою, незаміжньої і офіційно не працевлаштованої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої, 
у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.125 КК України,
ВСТАНОВИВ:
На адресу Пересипського районного суду м. Одеси із Пересипської окружної прокуратури м.Одеси одночасно із означеним обвинувальним актом щодо вчинення кримінального проступку, в якому викладено клопотання прокурора ОСОБА_3 про розгляд акта у спрощеному порядку, також для розгляду надійшли матеріали кримінального провадження, відповідні заяви потерпілого та сторони захисту.
Приписи ч.1 ст.382 КПК України встановлюють, що у разі розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку у спрощеному провадженні, суд у п`ятиденний строк з дня отримання такого обвинувального акта, вивчає його та додані до нього матеріали і ухвалює вирок. 
На виконання наведених вимог закону, вивчивши в порядку ст.ст.381-382 КПК України надані для судового розгляду у спрощеному провадженні обвинувальний акт й додані до нього матеріали, суд доходить наступних висновків.
Згідно з обвинувальним актом та матеріалами кримінального провадження, досудовим розслідуванням встановлено, що обвинувачена ОСОБА_2 , 04.08.2026 року приблизно о 17:00 годині, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння та знаходячись у дворі житлового будинку АДРЕСА_3 , в ході раптово виниклого конфлікту з потерпілою ОСОБА_4 , вирішила заподіяти їй тілесні ушкодження.
Переслідуючи мету заподіяння потерпілій ОСОБА_4 тілесних ушкоджень з мотивів раптової неприязності, обвинувачена ОСОБА_2 , діючи умисно та цілеспрямовано, усвідомлюючи характер своїх протиправних дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи при цьому їх настання, а саме шкоди здоров`ю потерпілій, стиснувши в правій руці дерев`яну палицю, нанесла нею один удар в голову потерпілій, тим самим заподіяла останній синець в лівій навколоорбітальній ділянці з поширенням на ліву лобну ділянку, а також забійну рану в лобній ділянці зліва, які згідно висновку експерта №850 від 05.08.2026 року та відповідно до п.п.2.3.5 і 2.3.3 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України №6 від 17.01.1995 року, відповідно, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Отже, за обвинувальним актом, ОСОБА_2 висунуте обвинувачення у заподіянні потерпілій ОСОБА_4 умисних легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, тобто у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.125 КК України.
Відповідно до означених вище заяв, потерпіла ОСОБА_4 та обвинувачена ОСОБА_2 , за участю захисника останньої - адвоката ОСОБА_5 , погодились зі встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомилися з обмеженням права на апеляційне оскарження вироку суду, виявивши згоду на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні, а обвинувачена при цьому повністю й беззаперечно визнала свою винуватість.
З огляду на матеріали кримінального провадження, обвинувачена ОСОБА_2 під час досудового розслідування повністю визнала свою провину за висунутою підозрою, що ідентична викладеному в акті обвинуваченню, а будучи допитаною дізнавачем в якості підозрюваної, надала зізнавальні показання про час, місце, спосіб і мотиви вчиненого нею при вказаних вище обставинах, не оспорюючи при цьому докази, які містяться у матеріалах кримінального провадження та фактичні обставини скоєного кримінального проступку.
Втім, суд вважає, що винність обвинуваченої ОСОБА_2 у вчиненні нею кримінального проступку, фактичні обставини якого нею та ніким із учасників провадження не оспорюються, об`єктивно та повністю підтверджуються наявними у матеріалах досудового розслідування доказами, дослідження яких не здійснювалось в судовому засіданні, відповідно до ч.1 ст.382 КПК України.
Приймаючи до уваги наведені обставини, судом встановлено, що обвинувачена ОСОБА_2 своїми умисними діями заподіяла потерпілій ОСОБА_4 легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, а відтак дії вказаної обвинуваченої вірно кваліфіковані органом досудового розслідування за ч.2 ст.125 КК України.
Так, з огляду на ч.2 ст.125 КК України, кримінальна відповідальність за цією нормою закону настає за умисне легке тілесне ушкодження, яке спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності, що карається штрафом від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин, або виправними роботами на строк до одного року, або пробаційним наглядом на строк до двох років, або обмеженням волі на той самий строк.
За змістом ч.ч.1, 2 ст.65, ч.2 ст.50 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень, та при призначенні покарання суду слід врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також слід виходити з того, що покарання має бути призначене відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу й у межах санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, яке передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення та має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.
Внаслідок означених вимог закону, при призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_2 , суд приймає до уваги характер і обставини вчиненого нею, спосіб й кількість завданих нею потерпілій ОСОБА_4 тілесних ушкоджень, їх наслідки, а також судом враховується те, що в силу ст.12 КК України скоєне обвинуваченою відноситься до категорії кримінальних проступків та мало місце в умовах воєнного стану і збройної агресії рф проти України, стан здоров`я зазначеної обвинуваченої та характеризуючі її особу дані.
Відповідно до матеріалів кримінального провадження, обвинувачена ОСОБА_2 свою провину в інкримінованому діянні визнала повністю; раніше не судима, але протягом 2023-2024 років неодноразово притягалась до адміністративної відповідальності у сфері охорони громадського порядку та безпеки дорожнього руху; на військовому обліку в жодному РТЦК та СП не перебуває; на диспансерному обліку в КНП «Одеський обласний центр психічного здоров`я» ООР не значиться; забезпечена місцем реєстрації та проживання в м.Одесі; незаміжня та офіційно не працевлаштована, проте добровільно перерахувала 1000 гривень благодійної допомоги на підтримку військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України (квитанція від 13.08.2026 року).
Комплексність викладених обставин свідчить про певну схильність обвинуваченої ОСОБА_2 до кримінально-протиправних діянь, про відсутність у обвинуваченої легальних джерел доходу та небажання займатися суспільно-корисною працею в умовах складного для держави часу – воєнного стану, сукупність чого обумовлює неможливість призначення їй покарання у виді штрафу чи виправних робіт та одночасно вказує на доцільність її виправлення в умовах суспільства.
При цьому, оцінюючи добровільне перерахування обвинуваченою ОСОБА_2 благодійної допомоги на підтримку Збройних Сил України, суд виходить із правової позиції Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладеної у постанові від 19.07.2023 у справі № 442/2407/22 (провадження № 51-2963км23) та водночас, зважаючи на поведінку обвинуваченої після вчинення кримінального проступку, зокрема ненадання нею домедичної допомоги потерпілій безпосередньо після вчинення діяння або допомоги на її лікування, суд доходить висновку про відсутність підстав для визнання означеної благодійної допомоги такою, що доводить щире каяття обвинуваченої, але вважає за можливе віднесення добровільного перерахування обвинуваченою коштів на підтримку Збройних Сил України до обставин, що пом`якшують її покарання.
Отже, за приписами ст.ст.66, 67 КК України, до обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_2 , слід віднести визнання нею своєї провини в межах висунутого обвинувачення та добровільне перерахування коштів на підтримку Збройних Сил України, а до обставин, що обтяжують її покарання, як зазначено в обвинувальному акті, вчинення кримінального проступку в стані алкогольного сп`яніння.
На підставі сукупності викладеного, при визначенні виду та міри покарання у даному кримінальному провадженні, беручи до уваги наявні в матеріалах справи характеризуючі дані про особу обвинуваченої ОСОБА_2 (зокрема, відсутність відомостей про працевлаштування або наявності інших легальних джерел доходу), що у контексті ст.ст.50, 53, 57, 65 КК України обумовлює неможливість призначення таких покарань як штраф чи виправні роботи, суд через призму презумпції призначення більш м`якого покарання (ч.2 ст.65 КК України) доходить висновку про необхідність призначення їй покарання у виді громадських робіт у визначених санкцією ч.2 ст.125 означеного Кодексу межах, що за переконанням суду є необхідним й достатнім для виправлення вказаної обвинуваченої і попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
При цьому, суд виходить з того, що матеріали кримінального провадження не містять відомостей щодо неможливості призначення обвинуваченій ОСОБА_2 такого виду покарання, як громадські роботи, визначених у ч.3 ст.56 КК України, а згідно з ч.ч.1, 2 цієї ж норми закону громадські роботи полягають у виконанні засудженим у вільний від роботи чи навчання час безоплатних суспільно корисних робіт, вид яких визначають органи місцевого самоврядування, та такий вид покарання призначається на строк від шестидесяти до двохсот сорока годин.
Згідно зі ст.36 Кримінально-виконавчого кодексу (КВК) України, покарання у виді громадських робіт відбувається за місцем проживання засудженого та контроль за виконанням покарання покладається на уповноважений орган з питань пробації.
Керуючись ст.ст.369-371, 373-374, 381-382 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
ОСОБА_2  визнати винною у скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, призначивши покарання у виді громадських робіт на строк двісті сорок годин.
Згідно зі ст.56 КК України, ст.ст.36-38 Кримінально-виконавчого кодексу України, строк відбуття покарання засудженій ОСОБА_2 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.
Відповідно до ст.36 Кримінально-виконавчого кодексу України, виконання вироку та контроль за виконанням засудженою ОСОБА_2 призначеного покарання, – покласти на Пересипський районний відділ філії ДУ «Центр пробації» в Одеській області Міністерства юстиції України.
Копії вироку направити прокуророві та ОСОБА_2 , надати для відома іншим заінтересованим особам, а також спрямувати до Пересипського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Одеській області Міністерства юстиції України, - для виконання. 
Вирок набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження та подання апеляції через Пересипський районний суд міста Одеси до Одеського апеляційного суду, протягом 30 днів з дня ухвалення, а для обвинуваченої, – у той же строк з дня отримання його копії.
Головуючий - суддя: ОСОБА_1