Справа № 159/7617/25 | Головуючий у 1 інстанції: Хаврона О. Й.
Провадження № 22-ц/802/968/26 | Доповідач: Федонюк  С. Ю.

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 серпня 2026 року        місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Федонюк С. Ю.,
суддів - Матвійчук Л. В., Осіпука В. В.,
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Луцьку цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 , поданою в його інтересах представником ОСОБА_2, на рішення Старовижівського районного суду Волинської області від 22 грудня 2025 року,
В С Т А Н О В И В:
У жовтні 2025 року ТОВ «Споживчий центр» звернулося в суд із зазначеним позовом, який обґрунтований тим, що 19 січня 2025 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 19.01.2025-100000036 в електронній формі (одноразовий ідентифікатор E787), відповідно до умов якого позичальнику надано кредит в розмірі 12000 грн строком на 140 днів, дата повернення кредиту - 07 червня 2025 року.
ТОВ «Споживчий центр» вказувало, що свої зобов`язання за кредитним договором виконало та 19 січня 2025 року через ТОВ «Універсальні платіжні рішення» перерахувало грошові кошти у розмірі 12000 грн на картку № НОМЕР_1 позичальника ОСОБА_1 .
Позивач також зазначив, що відповідач ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, унаслідок чого виникла заборгованість в розмірі 36600 грн, з якої: 12000 грн - заборгованість за тілом кредиту, 16800 грн - заборгованість за процентами, 1800 грн - комісія (пов`язана з наданням кредиту), 6000 грн - неустойка.
Покликаючись на зазначені обставини, позивач просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 в його користь заборгованість за кредитним договором № 19.01.2025-100000036 від 19 січня 2025 року в розмірі 36600 грн та судові витрати по справі.
Заочним рішенням Старовижівського районного суду Волинської області у даній справі позов ТОВ «Споживчий центр» задоволено частково.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором № 19.01.2025-100000036 від 19 січня 2025 року в розмірі 30600 грн.
У решті вимог позову відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Споживчий Центр» судові витрати у справі, а саме: 2059,04 грн судового збору.
Не погодившись із даним рішенням суду, ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ТОВ «Споживчий центр» відмовити.
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що при ухваленні рішення суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про здійснення позивачем перерахунку грошових коштів відповідачу, оскільки довідка про перерахунок грошових коштів не є належним доказом. Окрім того, позивачем не надано розрахунку заборгованості за кредитним договором. Вважає, що позивачем не доведено підставність заявлених позовних вимог.
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача зазначає, що, на його думку, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Відповідно до вимог частини 13 статті 7, частини 1 статті 368, частини 1 статті 369 ЦПК України ця справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження та без повідомлення учасників справи з огляду на ціну позову - 36600 грн.
Згідно з частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, врахувавши доводи апеляційної скарги та відзиву на скаргу, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.
У відповідності до положень статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Задовольняючи частково позов ТОВ «Споживчий центр» про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 30600 грн, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач ОСОБА_1 належним чином не виконував своїх зобов`язань за кредитним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість, у зв`язку з чим позовні вимоги в частині стягнення тіла кредиту, відсотків за користування кредитом та комісії є обґрунтованими та підлягають до задоволення.
З такими висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів, оскільки вони відповідають вимогам закону й обставинам справи з огляду на таке.
За матеріалами справи судом установлено, що 19 січня 2025 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 19.01.2025-100000036 в електронній формі (одноразовий ідентифікатор E787), відповідно до умов якого позичальнику надано кредит в розмірі 12000 грн шляхом безготівкового переказу на банківську картку ОСОБА_1 НОМЕР_1, строком на 140 днів, дата повернення кредиту - 07 червня 2025 року, процентна ставка фіксована -1 % за один день користування кредитом протягом усього строку, на який надається кредит, комісія за надання кредиту - 15 % від суми кредиту (1800 грн). Договір укладено на умовах його строковості, платності та поворотності. Неустойка - 120 грн, що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання (пункт 15 кредитного договору).
Заявка, пропозиція та відповідь позичальника про прийняття пропозиції підписані відповідачем за допомогою одноразового цифрового ідентифікатора E787, який направлявся відповідачу шляхом надсилання повідомлення на його мобільний номер НОМЕР_2 , який він вказав при реєстрації на сайті (а. с. 18-26).
Свої зобов`язання за кредитним договором ТОВ «Споживчий центр» виконало та 19 січня 2025 року через ТОВ «Універсальні платіжні рішення» перерахувало грошові кошти у розмірі 12000 грн на картку позичальника ОСОБА_1 № НОМЕР_1 за допомогою системи iPay.ua - 628301471, що підтверджується довідкою ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 16 жовтня 2025 року за вихідним № 145-1610 (а. с. 32).
Згідно з наданою позивачем довідкою-розрахунком про стан заборгованості за кредитним договором заборгованість позичальника ОСОБА_1 за кредитом складається із: 12000 грн - основний борг; 16800 грн - проценти; 1800 грн - комісія, та 6000 грн - неустойка, а разом заборгованість нарахована в сумі 36600 грн; проценти за кредитом нараховані за період з 19 січня 2025 року по 07 червня 2025 року (а. с. 30).
Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).
Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним у письмовій формі.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон).
Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини 1 статті 3 Закону).
Відповідно до частини 3 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4 статті 11 Закону).
Згідно з частиною 6 статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилами частини 8 статті 11 Закону у разі, якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Згідно з частинами 1, 3 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (частина 1 статті 1048 ЦК України).
При цьому судом встановлено, що кредитний договір № 19.01.2025-100000036 (кредитної лінії) від 19 січня 2025 року укладено в електронній формі, що відповідає положенням статті 207 ЦК України із застосуванням норм Закону України «Про електронну комерцію», та підписаний сторонами, відповідно до вимог статті 12 вказаного Закону.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 заперечує щодо здійснення позивачем перерахунку грошових коштів, покликаючись на те, що позивачем не доведено факту перерахування йому суми кредитних коштів.
Відповідно до пункту 4.1. договору кредитодавець надає позичальнику кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб надання позичальнику коштів у рахунок кредиту: перерахування на рахунок споживача, включаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача НОМЕР_1. 
Саме такий номер картки для зарахування коштів зазначено позичальником у спірному кредитному договорі.
Разом з тим, ОСОБА_1 не спростовано факт надання ним усіх особистих ідентифікуючих даних, зокрема РНОКПП, паспортних даних, номеру його платіжної картки, реквізитів належного електронного платіжного засобу для надання коштів, номеру мобільного телефону, без надання яких і відповідного підтвердження, ознайомлення з відповідними умовами та правилами отримання та повернення кредитних коштів, відповідний кредит не міг бути наданий.
Копією довідки ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 16 жовтня 2025 року за вихідним № 145-1610 підтверджується перерахування 19 січня 2015 року о 00:25:18 год 12000,00 грн на номер картки НОМЕР_1 , номер транзакції в системі iPay.ua - 628301471, призначення платежу: видача за договором кредиту № 19.01.2025-100000036 (а. с. 32).
Доказів того, що банківська карта із зазначеним номером не належить відповідачу, що кошти не надходили на цю банківську карту, сторона відповідача суду не надала, отже не спростувала подані позивачем докази.
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не доведено факту перерахування суми кредитних коштів відповідачу не знайшли своє підтвердження, тому судом апеляційної інстанції відхиляються. 
При цьому, колегія суддів дійшла висновку, що судом правильно встановлено, що позичальник свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, внаслідок чого утворилася заборгованість за кредитним договором.
Позивач стверджував на підставі поданої ним довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором заборгованість позичальника ОСОБА_1 за кредитним договором 36600 грн, з яких: 12000 грн - основний борг; 16800 грн - проценти; 1800 грн - комісія за надання кредиту, та 6000 грн - неустойка. Проценти за кредитом нараховані за період з 19 січня 2025 року по 07 червня 2025 року (а. с. 30).
Будь-яких доказів на спростування проведеного позивачем розрахунку заборгованості за кредитом сторона відповідача суду не надала, хоча відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.
Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача в користь позивача заборгованості за тілом кредиту в розмірі 12000 грн та процентів в сумі 16800 грн і 1800 грн комісії за надання кредиту, передбачених умовами договору, а всього 30600 грн, за виключенням неустойки.
Враховуючи викладене, а також доведеність невиконання відповідачем свого зобов`язання щодо сплати заборгованості за кредитним договором, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про часткове задоволення вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Споживчий Центр» заборгованості за кредитним договором в загальному розмірі 30600 грн.
Колегія суддів також погоджується з висновками місцевого суду про відмову у задоволенні позову про стягнення з відповідача в користь позивача неустойки в розмірі 6000 грн з огляду на таке.
Відповідно до частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Згідно з пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установивши, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2024 року, затвердженого Законом України № 2102-IX від 24 лютого 2022 року, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався Указами Президента України. Отже, починаючи з 24 лютого 2022 року по даний час в Україні безперервно діє воєнний стан.
Враховуючи, що строк дії таких обмежень триває із 24 лютого 2022 року і на період дії воєнного, надзвичайного стану та тридцятиденний строк після його припинення або скасування, а позивачем нарахована неустойка за невиконання грошових зобов`язань за кредитним договором в цей період, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що підстави для стягнення з відповідача неустойки в розмірі 6000 грн відсутні.
Доводи апеляційної скарги відповідача по суті спору ґрунтуються на власному тлумаченні і розумінні відповідачем спірних правовідносин та положень законодавства, вони не спростовують правильність висновків суду першої інстанції і не дають підстав вважати, що місцевим судом порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, які передбачені статтею 376 ЦПК України, як підстави для скасування рішення суду.
За змістом частин 4 та 5 статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Датою ухвалення постанови у цій справі є 26 серпня 2026 року - дата складення повного судового рішення.
Керуючись статтями 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 , подану в його інтересах представником ОСОБА_2, залишити без задоволення.
Рішення Старовижівського районного суду Волинської області від 22 грудня 2025 року в даній справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий-суддя

Судді