ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
27 серпня 2026 року справа №200/2394/26 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: Гайдара А.В., Казначеєва Е.Г., Пивовар І.В., розглянув у письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 21 квітня 2026 року про повернення позовної заяви (головуючий суддя І інстанції – Кониченко О.М.), складену в повному обсязі 21 квітня 2026 року, у справі № 200/2394/26 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Санцевич В.В., звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якому просив суд: 
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 057150010432 від 18.12.2023 року про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” (зі змінами);
- зобов`язати Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період його роботи з 27.07.1977 року по 16.11.1978 року, 06 грудня 1978 року по 07 травня 1979 року, з 27.01.1984 р. по 01.08.1984 р., з 02.10.1989р. по 30.06.1990 р., з 12.11.1994 р. по 02.07.2000 р., з 12.09.2001 р. по 31.12.2003 р., з 01.01.2004 р. по 31.01.2007 р., з 01.07.2007 р. по 31.01.2008 р., з 01.03.2008 р. по 30.04.2008 р., з 01.06.2008 р. по 30.06.2008 р., з 01.08.2008 р. по 26.12.2018 р., з 25.11.2019 р. по 31.12.2020 р. згідно записів у його трудовій книжці серії НОМЕР_1 ;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити ОСОБА_1 та виплачувати пенсію за віком з 05.02.2021 року відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". 
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 21 квітня 2026 року в задоволенні клопотання про поновлення строку звернення до суду з позовною заявою відмовлено.
Повернуто позивачу позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії
Не погодившись із вищевказаною ухвалою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив суд скасувати ухвалу суду першої інстанції, а справу направити для продовження її розгляду. 
В обґрунтуванні апеляційної скарги, зазначив, що суд першої інстанції формально підійшов до оцінки поважності пропуску строків звернення позивача до суду із даним позовом.
Вважає, що переїзд у Німеччину у 2023 році та неможливість доступу до архівних відомостей є підставою для поновлення строку звернення до суду.
Сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.
Апеляційним судом витребувано у Донецького окружного адміністративного суду справу, однак листом суд першої інстанції повідомив, що справа в паперовому вигляді не формувалась. Також повідомлено, що всі документи експортовано в комп`ютерну програму «Діловодство спеціалізованого суду».
Відтак, апеляційний суд вважає за можливе здійснити апеляційний перегляд за документами, наявними в підсистемі «Електронний суд».
Суд, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, встановив наступне.
Відповідно до ч.1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;
Відповідно до ч. 1 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
Згідно з п. 1ч. 4 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві, якщо: позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.
Приймаючи спірну ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущений строк звернення до суду (позивач просить скасувати рішення пенсійного органу від грудня 2023 року).
Суд погоджує вказаний висновок суду першої інстанції, з наступних підстав.
Завданням адміністративного судочинства відповідно до частини першої статті 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною першою статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:
1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;
2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;
3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;
4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;
5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;
6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.
Відповідно до частин першої та третьої статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
Так, в Конституції України закріплено, що людина визнається найвищою соціальною цінністю в Україні - в соціальній і правовій державі, в якій визнається і діє принцип верховенства права (статті 1, 3 та 8).
Основний Закон Держави також встановлює, що громадяни України мають право на соціальний захист, що включає право на їх забезпечення, зокрема, у старості та в інших випадках, передбачених законом; це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків фізичних та юридичних осіб, бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом (стаття 46).
При цьому, Конституція України містить імперативну норму, згідно з якою громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом; не може бути привілеїв чи обмежень, зокрема, за ознаками місця проживання або іншими ознаками (стаття 24).
У справі, яка розглядається, спір виник у зв`язку із незгодою позивача з рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 057150010432 від 18.12.2023 року. 
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду позовну заяву повернуто позивачу у зв`язку із пропуском строку звернення до суду з адміністративним позовом.
За загальним правилом, встановленим КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч. 2 ст. 122 КАС України).
Згідно з ч. 1 ст. 122 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
В апеляційній скарзі вказано (як на підстави для поновлення строку звернення до суду), що позивач мешкав у м. Маріуполь, яке окуповано з травня 2022 року, з 01.06.2022 року позивач став на облік як внутрішньо переміщена особа у м. Запоріжжя, а вже з 03.12.2023 року позивач перебував у Федеративній Республіці Німеччина.
Рішенням від 18.12.2023 року відповідачем відмовлено в призначенні пенсії за віком у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу (наявний стаж 17 років 10 місяців 02 дні).
В обґрунтування оскаржуваного рішення відповідач зазначив, що дата звернення за призначенням пенсії за віком - 05.02.2021, рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 10.11.2021 з урахуванням постанови Першого апеляційного адміністративний суду від 14.03.2023 у справі №263/3829/21 (далі - рішення суду) зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі – Головне управління) розглянути повторно у встановленому законодавством порядку по суті заяву про призначення пенсії ОСОБА_1 від 05.02.2021 та прийняти відповідне рішення за цією заявою.
На виконання рішення суду від 10.11.2021 з урахуванням постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 14.03.2023 по справі № 263/3 829/21 при розгляді заяви довільної форми ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком згідно статті 26 Закону № 1058-ІV, наданої до відділу звернень громадян 05.02.2021, з урахуванням висновків суду, з урахуванням листа Пенсійного фонду України від 08.12.2023 №45671-48153/3-03/9-2800/23 страховий стаж заявника склав 17 років 10 місяців 02 дні.
До страхового стажу згідно дублікату трудової книжки від 12.09.1990 серії НОМЕР_2 не зараховано: період навчання на підготовчих курсах при вищому навчальному закладі з 27.01.1984 по 01.08.1984 відповідно до вимог пункту 8 Порядку №637; період роботи з 02.10.1989 по 30.06.1990, оскільки запис про роботу передує даті видачі дублікату трудової книжки від 12.09.1990 серії НОМЕР_2 , окремий документ, підтверджуючий вищезазначений період роботи не надавався; період роботи на Науково-виробничому підприємстві ДАВ з 12.11.1994 по 02.07.2000, оскільки назва підприємства при прийомі на роботу не відповідає назві підприємства на печатці, якою завірено запис про звільнення; період роботи з 12.09.2001 по 31.12.2003, оскільки відсутні відомості про роботу в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; періоди роботи з 01.01.2004 по 31.01.2007, з 01.07.2007 по 31.01.2008, з 01.03.2008 по 30.04.2008, з 01.06.2008 по 30.06.2008, з 01.08.2008 по 26.12.2018, з 25.11.2019 по 31.12.2020, оскільки відсутні відомості про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.
Відтак, вказане рішення прийнято на підставі рішення суду з урахуванням тих документів, що вже перебувають у пенсійній справі позивача у розпорядженні відповідача, який знаходиться у м. Слов`янськ.
Позивачем не надано до суду доказів вжиття ним будь-яких заходів для отримання або відновлення документів, необхідних для призначення пенсії, як-то направлення запитів до державних органів, архівних установ, підприємств тощо протягом 2024-2025 років та відсутності доступу до правової допомоги.
Усі надані позивачем довідки датовані 2017-2021 роком, що свідчить про те, що вони вже були у розпорядженні позивача або відповідача на момент винесення оскаржуваного рішення 18.12.2023 року і не були втрачені.
Довідка біженця видана позивачу у лютому 2024 року.
Отже, від моменту отримання статусу біженця до звернення до суду пройшло близько 2 років.
Велика Палата Верховного Суду аналізуючи застосування правового інституту строків звернення до адміністративного суду у постанові від 20 листопада 2019 року у справі № 9901/405/19 виснувала, що закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення причин пропуску такого строку. Вони повинні бути поважними, реальними або непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки. Інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.
Водночас, у постанові від 13 лютого 2024 року у справі № 140/9165/23 Верховний Суд, покликаючись на висновки постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 грудня 2022 року у справі № 990/102/22 та постанови Верховного Суду від 27 квітня 2023 року у справі №160/14919/22, звернув увагу на можливість позивача реалізувати своє право на подання позовної заяви до суду самостійно або через представника, шляхом надсилання документів засобами поштового зв`язку, на офіційну електронну адресу суду, через особистий кабінет у системі «Електронний суд» або будь-якими іншими дистанційними засобами зв`язку, при цьому, неможливість вчинення таких дій потребує доказового обґрунтування.
Верховний Суд з-поміж іншого звернув увагу на те, що питання поновлення пропущених процесуальних строків вирішується судом в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Найпоширенішими підставами, за яких може бути поновлений пропущений строк звернення до суду, є, зокрема, форс-мажорні обставини або такі, що перебували поза контролем особи (аварії, катастрофи, природні явища) та інші об`єктивні причини, що не залежали від її волі (тяжка хвороба, неправомірні дії інших осіб тощо). Водночас, у випадку, коли позивачем не наведено обґрунтованих аргументів та переконливих доказів, які могли б свідчити про об`єктивну неможливість вчинення ним всіх необхідних і можливих дій щодо реалізації процесуальних прав у передбачені процесуальним законом строки, застосування судами передбачених законом наслідків пропущення строків звернення до суду, не є порушенням права особи на доступ до суду.
В постанові від 29.09.2022 року у справі № 500/1912/22 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду дійшов висновку, що причина пропуску строку може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.
Відтак, доводи позивача відносно того, що він не мав доступу до необхідних документів для оформлення пенсії у зв`язку з окупацією м. Маріуполя та перебуванням на території Федеративної Республіки Німеччина, не мав можливості своєчасно отримати кваліфіковану правову допомогу, перебував у стані адаптації в іншій країні та збирав необхідні документи для звернення до суду не підтверджуються належними доказами, що свідчать про те, що позивач вчиняв дії направленні на отримання документів, та не доводять об`єктивну неможливість належним чином реалізувати своє право на звернення до суду протягом більше ніж двох років.
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції щодо повернення позовної заяви
При цьому, суд зазначає, що позивач має право на звернення до Пенсійного органу із заявою про призначення пенсії, надавши всі необхідні документи для зарахування періодів роботи до стажу. 
Суд не вбачає порушень норм процесуального права судом першої інстанції, з огляду на норми Кодексу адміністративного судочинства України, як і порушення права на доступ до правосуддя.
Згідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування рішення є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.
Приймаючи викладене до уваги суд вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та прийнято ухвалу з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 311 316, 325, 328, 329, 379 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 21 квітня 2026 року у справі № 200/2394/26 – залишити без задоволення.
Ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 21 квітня 2026 року у справі № 200/2394/26 – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, встановленому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 27 серпня 2026 року. 

Судді А.В. Гайдар 
Е.Г. Казначеєв 
І.В. Пивовар