Справа № 522/16521/26
1-кп/522/3145/26

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 вересня 2026 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 
за участю: секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора – ОСОБА_3 ,
обвинуваченого – ОСОБА_4 ,
захисника – ОСОБА_5 ,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт з доданою до нього угодою про визнання винуватості від 20.08.2026 у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 62026150020002812 від 12.08.2026 відносно:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Одеської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , який на момент вчинення кримінального правопорушення проходив військову службу на посаді стрільця – гранатометника ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше не судимого, -
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених, ч. 3 ст. 127, ч. 1 ст. 28 ч. 2 ст. 146 КК України,
безпосередньо після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив вирок про таке:

І. Формулювання обвинувачення та статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, яка передбачає кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачувалася особа

Епізод № 1. Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 № 87 від 28.03.2026 солдата ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 призначено на посаду гранатометника відділення охорони взводу охорони ІНФОРМАЦІЯ_4 та направлено у відрядження до ІНФОРМАЦІЯ_5 (далі – ІНФОРМАЦІЯ_6 ) для організації та надання практичної допомоги в заходах мобілізації та оповіщення.
Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією проти України в Україні введено воєнний стан, правовий режим якого триває по теперішній час. У зв`язку з чим, 24.02.2022 Указом Президента України «Про загальну мобілізацію» №69/2022 у зв`язку з військовою агресією проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань оголошено загальну мобілізацію, яка триває по теперішній час.
Під час проходження військової служби військовослужбовці 
ОСОБА_4 , Особа-1, Особа-2 та Особа-3, відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1 - 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України зобов`язані свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, постійно бути зразком високої культури, скромності і витримки, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України.
Відповідно до вимог статті 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Згідно із положеннями частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 28 Конституції України ніхто не може бути підданий нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню.
Згідно із ч. 1 ст. 29 Конституції України та статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97, кожен має право на свободу та особисту недоторканність. 
Відповідно до статті 3 вищевказаної Конвенції, нікого не може бути піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню. 
Також, згідно із статтею 1 Конвенції проти катувань та інших жорстоких, нелюдських або таких, що принижують гідність, видів поводження і покарання, ратифікованої Законом України від Указом Президії ВР № 3484-11 від 26.01.1988 - термін «катування» означає будь-яку дію, якою будь-якій особі навмисне заподіюються сильний біль або страждання, фізичне чи моральне, щоб отримати від неї або від третьої особи відомості чи визнання, покарати її за дії, які вчинила вона або третя особа чи у вчиненні яких вона підозрюється, а також залякати чи примусити її або третю особу, чи з будь-якої причини, що ґрунтується на дискримінації будь-якого виду, коли такий біль або страждання заподіюються державними посадовими особами чи іншими особами, які виступають як офіційні, чи з їх підбурювання, чи з їх відома, чи за їх мовчазної згоди. 
Також, згідно ст. 2 зазначеної Конвенції - кожна держава-сторона вживає ефективних законодавчих, адміністративних, судових та інших заходів для запобігання актам катувань на будь-якій території під її юрисдикцією. Жодні виключні обставини, якими б вони не були, стан війни чи загроза війни, внутрішня політична нестабільність чи будь-який інший надзвичайний стан не можуть бути виправданням катувань. Наказ вищого начальника або державної влади не може служити виправданням катувань. 
Статтею 68 Конституції України, передбачено, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»
№ 64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією проти України, в Україні введено воєнний стан, правовий режим якого неодноразово продовжувався та триває по теперішній час.
У зв`язку з чим, 24.02.2022 Указом Президента України «Про загальну мобілізацію» № 69/2022 у зв`язку з військовою агресією проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань оголошено загальну мобілізацію, яка триває по теперішній час.
Відповідно до вказаного Указу Президента України, місцевим органам виконавчої влади у взаємодії з територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, за участю органів місцевого самоврядування та із залученням підприємств, установ та організацій усіх форм власності, фізичних осіб – підприємців організувати та забезпечити в установленому порядку своєчасне оповіщення і прибуття громадян, які призиваються на військову службу, прибуття техніки на збірні пункти та у військові частини; здійснення призову військовозобов`язаних, резервістів на військову службу, їх доставки до військових частин та установ Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших військових формувань України.
Відповідно до Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України
№ 154 від 23.02.2022, (далі – Положення), ТЦК та СП є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації. Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки утворюються в Автономній Республіці Крим, областях, м. Києві та м. Севастополі, інших містах, районах, районах у містах.
Відповідно до п. 8 Положення завданнями територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених обов`язків є, зокрема, виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації, керівництво військовим обліком призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, контроль за його станом, підготовка та проведення в особливий період мобілізації людських і транспортних ресурсів, здійснення інших заходів з питань оборони відповідно до законодавства.
Згідно п. 9 Положення територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань окрім іншого: здійснюють заходи щодо призову громадян на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, та на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період; розробляють плани проведення мобілізації людських і транспортних ресурсів, удосконалення системи оповіщення, збору та поставки зазначених мобілізаційних ресурсів на відповідній території; здійснюють контроль за проведенням на підприємствах, у закладах освіти роботи з ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, бронювання військовозобов`язаних на період мобілізації та на воєнний час; виконують інші функції відповідно до законодавства.
У відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України
від 16 травня 2024 року № 560 «Про затвердження Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період», право на перевірку військово-облікового документа (військово-облікового документа в електронній формі) у резервістів та військовозобов`язаних під час мобілізації надається представникам територіального центру комплектування та соціальної підтримки, уповноваженим вручати повістки (далі - уповноважені представники). Під час перевірки військово-облікового документа уповноважений представник територіального центру комплектування та соціальної підтримки зобов`язаний назвати своє прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності), посаду, а також пред`явити службове посвідчення особи, уповноваженої вручати повістки, разом з паспортом громадянина України (посвідченням офіцера, військовим квитком). 
У разі встановлення, що громадянин порушує правила військового обліку, визначені Порядком організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 р. № 1487 або Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», виявлення розбіжностей військово-облікового документа з військово-обліковими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів старший групи оповіщення пропонує резервісту або військовозобов`язаному (крім резервістів та військовозобов`язаних СБУ та розвідувальних органів) прослідувати до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік, проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби, уточнення своїх персональних даних, даних військово-облікового документа з військово-обліковими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів. Із зазначеною метою громадянину оформляється та вручається повістка.
У разі відмови резервіста або військовозобов`язаного від отримання повістки представником, який уповноважений вручати повістки, складається акт відмови від отримання повістки, який підписується не менш як двома членами групи оповіщення. Акт відмови від отримання повістки оголошується громадянину.
Акт відмови від отримання повістки подається керівнику районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки для вжиття заходів до притягнення правопорушника до адміністративної відповідальності.
ОСОБА_4 здійснював мобілізаційні заходи у складі групи оповіщення осіб призивного віку у місті Одесі ІНФОРМАЦІЯ_5 , без участі працівників Національної поліції України, які відповідно до вимог чинного законодавства уповноважені здійснювати адміністративне затримання та доставлення осіб до ТЦК та СП, усвідомлюючи відсутність у них законних повноважень на застосування фізичного примусу та фактичне позбавлення потерпілого свободи пересування, не будучи наділеним повноваженнями щодо адміністративного затримання та примусового доставлення осіб, діючи умисно, розуміючи протиправний характер своїх дій, усвідомлюючи та оцінюючи суспільно небезпечні наслідки своїх дій та бажаючи їх настання, самовільно застосував до потерпілого фізичний примус вчинивши катування за наступних обставин. 
ОСОБА_4 у невстановлений час та дату, але не пізніше 10.04.2026 включений до складу груп оповіщення осіб призивного віку у міста Одеси вказаного РТЦК та СП з метою безумовного виконання планів мобілізаційних заходів незаконними методами.
ОСОБА_4 обвинувачується у тому, що він, будучи військовослужбовцем ІНФОРМАЦІЯ_6 , який входив до складу групи оповіщення осіб призовного віку ІНФОРМАЦІЯ_6 , до складу якої також входили військовослужбовці ІНФОРМАЦІЯ_6 Особа-1, Особа-2, та Особа-3, діючи умисно, групою осіб без попередньої змови, при цьому військовослужбовці ІНФОРМАЦІЯ_7 виступали як офіційні особи від імені держави, використовуючи пов`язані зі здійсненням заходів оповіщення та уточнення військово-облікових даних осіб призовного віку повноваження, службовий транспортний засіб та військову форму, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, всупереч вимогам ст.ст. 3, 28 Конституції України,ст.ст. 9, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 13.04.2026 приблизно о 06 год. 42 хв., перебуваючи на території міста Одеси, поряд із Київським ринком, розташованим за адресою: м. Одеса, просп. Князя Ярослава Мудрого, 14, більш точне місце не встановлено, помітили невстановленого на той момент чоловіка, яким у подальшому виявився громадянин ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після чого без законних підстав, спільно з іншими учасниками групи незаконно захопили ОСОБА_6 , всупереч його волі помістили до салону службового автомобіля марки «Renault Master», 2015 року випуску, білого кольору, державний номерний знак НОМЕР_2 , VIN: НОМЕР_3 ,
та розпочали його незаконне переміщення до ІНФОРМАЦІЯ_6 .
У подальшому, у період з 06 год. 42 хв. до 07 год. 33 хв. цього ж дня,
під час незаконного утримання та переміщення ОСОБА_6 до ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_4 та Особа-1, діючи умисно, групою осіб без попередньої змови, маючи прямий умисел на заподіяння ОСОБА_6 сильного фізичного болю та морального страждання, нехтуючи вимогами статей 3, 28 Конституції України, згідно з якими людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, кожен має право на повагу до його гідності, ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню, а також вимогами статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, з метою примусити потерпілого вчинити дії, що суперечили його волі, а саме повідомити свої анкетні дані — прізвище, ім`я, по батькові та дату народження, надати відомості про інших осіб призовного віку, а також залякати потерпілого та покарати його за непокору, застосовували до нього фізичне та психологічне насильство.
При цьому ОСОБА_4 неодноразово наносив ОСОБА_6 удари руками, ногами та палицею в область голови, обличчя, тулуба та інших частин тіла, у тому числі з метою покарати потерпілого за непокору та невиконання висунутих незаконних вимог, унаслідок чого потерпілий зазнавав сильного фізичного болю. Одночасно ОСОБА_4 висував ОСОБА_6 вимоги повідомити свої анкетні та персональні дані, а також надати відомості про інших осіб призовного віку. У подальшому ОСОБА_4 , продовжуючи реалізацію злочинного умислу, без законних підстав проводив щодо ОСОБА_6 особистий обшук, повторно вимагав повідомити свої анкетні дані, утримував його голову під пахвою, здійснюючи фізичний вплив, спрямований на обмеження дихання, висловлював погрози подальшого застосування фізичного та сексуального насильства, а також примушував потерпілого до виконання принизливих дій, у тому числі змушував тримати на голові пластикову кришку, погрожуючи повторним побиттям у разі її падіння та тим самим караючи потерпілого за невиконання його вимог.
У свою чергу, Особа-1, діючи в межах спільного злочинного умислу, з метою примусити ОСОБА_6 до виконання висунутих вимог та покарати його за непокору, неодноразово наносив ОСОБА_6 удари руками в область голови, обличчя та тулуба, у тому числі під час висадки потерпілого із салону автомобіля, вимагав від нього повідомити персональні дані та надати відомості про інших осіб призовного віку, супроводжуючи свої вимоги образами, погрозами та приниженням людської гідності потерпілого. Крім того, Особа-1, погрожував не звільняти ОСОБА_6 до виконання висунутих вимог, чим продовжував чинити на нього психологічний тиск, примушував до виконання дій, що суперечили його волі, та демонстрував намір продовжувати фізичний вплив у разі непокори.
Зазначені дії ОСОБА_4 та Особа-1, здійснювалися щодо ОСОБА_6 , який перебував під їх фактичним контролем та був позбавлений можливості вільно залишити транспортний засіб. При цьому потерпілий неодноразово просив припинити протиправні дії та не застосовувати до нього фізичний вплив, однак ОСОБА_4 та Особа-1, усвідомлюючи його стан та сприймаючи його поведінку як непокору висунутим незаконним вимогам, продовжували застосовувати до нього фізичне та психологічне насильство, у тому числі з метою його залякування та покарання за непокору. Унаслідок зазначених дій ОСОБА_6 зазнав сильного фізичного болю, фізичних та моральних страждань, а також приниження людської гідності.
Після цього, о 07 год. 33 хв., ОСОБА_4 , діючи спільно з
Особа-1, Особа-2, та Особа-3 всупереч волі ОСОБА_6 доставили його до ІНФОРМАЦІЯ_7 за адресою: АДРЕСА_3 .
Епізод № 2. Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 № 87 від 28.03.2026 солдата ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 призначено на посаду гранатометника відділення охорони взводу охорони ІНФОРМАЦІЯ_4 та направлено у відрядження до ІНФОРМАЦІЯ_5 (далі – ІНФОРМАЦІЯ_6 ) для організації та надання практичної допомоги в заходах мобілізації та оповіщення.
Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 № 347
від 13.12.2025 солдата Особа-1, призвано на військову службу за мобілізацією, зараховано до списків особового складу та призначено на посаду стрільця відділення оповіщення ІНФОРМАЦІЯ_6 , визнано таким, що 13.12.2025 справу та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою. 
Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 № 334
від 30.11.2025 лейтенанта Особа-2, призвано на військову службу за мобілізацією, зараховано до списків особового складу та призначено на посаду водія 2 відділення охорони взводу охорони ІНФОРМАЦІЯ_6 , визнано таким, що 30.11.2025 справу та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою.
Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 № 338
від 04.12.2025 сержанта Особа – 3, призначено на головного сержанта - командира 1 відділення взводу охорони ІНФОРМАЦІЯ_7 , визнано таким, що 04.12.2025 справу та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою. 
Крім того, Особа - 4 та Особа – 5, у невстановлений час та дату, але не пізніше 10.04.2026, з відома невстановлених службових посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_6 був включений до складу груп оповіщення осіб призивного віку у місті Одесі ІНФОРМАЦІЯ_6 з метою безумовного виконання планів мобілізаційних заходів незаконними методами.
Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією проти України в Україні введено воєнний стан, правовий режим якого триває по теперішній час. У зв`язку з чим, 24.02.2022 Указом Президента України «Про загальну мобілізацію» №69/2022 у зв`язку з військовою агресією проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань оголошено загальну мобілізацію, яка триває по теперішній час.
Під час проходження військової служби військовослужбовці 
ОСОБА_4 , Особа-1, Особа-2, та Особа-3, відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1 - 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України зобов`язані свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, постійно бути зразком високої культури, скромності і витримки, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України.
Відповідно до вимог статті 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Згідно із положеннями частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 28 Конституції України ніхто не може бути підданий нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню.
Згідно із ч. 1 ст. 29 Конституції України та статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97, кожен має право на свободу та особисту недоторканність. 
Відповідно до статті 3 вищевказаної Конвенції, нікого не може бути піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню. 
Також, згідно із статтею 1 Конвенції проти катувань та інших жорстоких, нелюдських або таких, що принижують гідність, видів поводження і покарання, ратифікованої Законом України від Указом Президії ВР № 3484-11 від 26.01.1988 - термін «катування» означає будь-яку дію, якою будь-якій особі навмисне заподіюються сильний біль або страждання, фізичне чи моральне, щоб отримати від неї або від третьої особи відомості чи визнання, покарати її за дії, які вчинила вона або третя особа чи у вчиненні яких вона підозрюється, а також залякати чи примусити її або третю особу, чи з будь-якої причини, що ґрунтується на дискримінації будь-якого виду, коли такий біль або страждання заподіюються державними посадовими особами чи іншими особами, які виступають як офіційні, чи з їх підбурювання, чи з їх відома, чи за їх мовчазної згоди. 
Також, згідно ст. 2 зазначеної Конвенції - кожна держава-сторона вживає ефективних законодавчих, адміністративних, судових та інших заходів для запобігання актам катувань на будь-якій території під її юрисдикцією. Жодні виключні обставини, якими б вони не були, стан війни чи загроза війни, внутрішня політична нестабільність чи будь-який інший надзвичайний стан не можуть бути виправданням катувань. Наказ вищого начальника або державної влади не може служити виправданням катувань. 
Статтею 68 Конституції України, передбачено, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»
№ 64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією проти України, в Україні введено воєнний стан, правовий режим якого неодноразово продовжувався та триває по теперішній час.
У зв`язку з чим, 24.02.2022 Указом Президента України «Про загальну мобілізацію» № 69/2022 у зв`язку з військовою агресією проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань оголошено загальну мобілізацію, яка триває по теперішній час.
Відповідно до вказаного Указу Президента України, місцевим органам виконавчої влади у взаємодії з територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, за участю органів місцевого самоврядування та із залученням підприємств, установ та організацій усіх форм власності, фізичних осіб – підприємців організувати та забезпечити в установленому порядку своєчасне оповіщення і прибуття громадян, які призиваються на військову службу, прибуття техніки на збірні пункти та у військові частини; здійснення призову військовозобов`язаних, резервістів на військову службу, їх доставки до військових частин та установ Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших військових формувань України.
Відповідно до Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України
№ 154 від 23.02.2022, (далі – Положення), ТЦК та СП є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації. Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки утворюються в Автономній Республіці Крим, областях, м. Києві та м. Севастополі, інших містах, районах, районах у містах.
Відповідно до п. 8 Положення завданнями територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених обов`язків є, зокрема, виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації, керівництво військовим обліком призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, контроль за його станом, підготовка та проведення в особливий період мобілізації людських і транспортних ресурсів, здійснення інших заходів з питань оборони відповідно до законодавства.
Згідно п. 9 Положення територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань окрім іншого: здійснюють заходи щодо призову громадян на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, та на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період; розробляють плани проведення мобілізації людських і транспортних ресурсів, удосконалення системи оповіщення, збору та поставки зазначених мобілізаційних ресурсів на відповідній території; здійснюють контроль за проведенням на підприємствах, у закладах освіти роботи з ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, бронювання військовозобов`язаних на період мобілізації та на воєнний час; виконують інші функції відповідно до законодавства.
У відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України
від 16 травня 2024 року № 560 «Про затвердження Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період», право на перевірку військово-облікового документа (військово-облікового документа в електронній формі) у резервістів та військовозобов`язаних під час мобілізації надається представникам територіального центру комплектування та соціальної підтримки, уповноваженим вручати повістки (далі - уповноважені представники). Під час перевірки військово-облікового документа уповноважений представник територіального центру комплектування та соціальної підтримки зобов`язаний назвати своє прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності), посаду, а також пред`явити службове посвідчення особи, уповноваженої вручати повістки, разом з паспортом громадянина України (посвідченням офіцера, військовим квитком). 
У разі встановлення, що громадянин порушує правила військового обліку, визначені Порядком організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 р. № 1487 або Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», виявлення розбіжностей військово-облікового документа з військово-обліковими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів старший групи оповіщення пропонує резервісту або військовозобов`язаному (крім резервістів та військовозобов`язаних СБУ та розвідувальних органів) прослідувати до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік, проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби, уточнення своїх персональних даних, даних військово-облікового документа з військово-обліковими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів. Із зазначеною метою громадянину оформляється та вручається повістка.
У разі відмови резервіста або військовозобов`язаного від отримання повістки представником, який уповноважений вручати повістки, складається акт відмови від отримання повістки, який підписується не менш як двома членами групи оповіщення. Акт відмови від отримання повістки оголошується громадянину.
Акт відмови від отримання повістки подається керівнику районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки для вжиття заходів до притягнення правопорушника до адміністративної відповідальності.
Так, ОСОБА_4 обвинувачується у тому, що він, будучи військовослужбовцем ІНФОРМАЦІЯ_6 , який входив до складу групи оповіщення осіб призовного віку 
ІНФОРМАЦІЯ_6 , до складу якої також входили цивільні Особа – 5 та Особа - 4 (задіяні до групи оповіщення), а також військовослужбовці ІНФОРМАЦІЯ_6 Особа-1, та Особа-2, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи групою осіб без попередньої змови, за відсутності у складі групи працівника Національної поліції України, 10.04.2026 приблизно
о 22:25, перебуваючи на вулиці Генуезькій у місті Одесі (більш точне місце не встановлено), помітили невстановленого на той момент чоловіка, яким у подальшому виявився громадянин ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , не встановивши особу ОСОБА_7 , не з`ясувавши його анкетних даних, не перевіривши та не встановивши наявності передбачених законом підстав для його затримання, примусового доставлення чи будь-якого іншого обмеження свободи пересування, діючи в порушення вимог статей 3, 28, 29 Конституції України, а також вимог Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та Постанови Кабінету Міністрів України
від 16 травня 2024 року № 560 «Про затвердження Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період», реалізуючи спільний злочинний умисел, спрямований на незаконне позбавлення волі та викрадення потерпілого з метою його примусового доставлення до ІНФОРМАЦІЯ_7 для проходження
військово-лікарської комісії, ОСОБА_4 , Особа - 4, Особа-1, Особа – 5 та Особа-2, рухаючись службовим автомобілем марки «Renault Master», зупинилися поруч із потерпілим, вибігли із службового автомобіля, почали переслідувати потерпілого та наздогнали його. Після цього Особа - 4, з метою припинення втечі потерпілого та унеможливлення подальшого опору незаконному захопленню, маючи на меті силоміць затягнути ОСОБА_7 в салон автомобіля, застосував спеціальний засіб сльозоточивої дії, розпиливши його вміст в обличчя ОСОБА_7 , унаслідок чого останній почав сильно задихатися, не міг повноцінно дихати та опинився у безпорадному стані. Скориставшись цим, ОСОБА_4 , спільно із Особа - 4, Особа-1, Особа – 5 та Особа-2 насильно помістили ОСОБА_7 до салону автомобіля марки «Renault Master», 2015 року випуску, білого кольору, державний номерний знак НОМЕР_2 , VIN: НОМЕР_3 , чим протиправно захопили його, позбавили можливості вільно визначати своє місцезнаходження, незаконно позбавили волі та перемістили всупереч його волі. 
Під час подальшого незаконного переміщення потерпілий ОСОБА_7 протягом тривалого часу, внаслідок дії сльозогінного газу, сильно задихався, відчував інтенсивний фізичний біль та страждання, після чого, перебуваючи у салоні зазначеного автомобіля, втратив свідомість. 
При цьому ОСОБА_4 , діючи узгоджено з іншими учасниками групи, забезпечував реалізацію спільного злочинного умислу, контролював обстановку під час вчинення злочину, унеможливлював втручання сторонніх осіб, перебував у салоні службового автомобіля під час незаконного переміщення потерпілого та своєю присутністю і спільними діями забезпечував безперешкодне вчинення викрадення. 
У подальшому, у період з 22:31 до 22:33 цього ж дня, перебуваючи у салоні службового автомобіля марки «Renault Master», під час незаконного переміщення ОСОБА_7 , який після застосування сльозогінного газу продовжував сильно задихатися, не міг повноцінно дихати, перебував у безпорадному стані та був позбавлений можливості вільно залишити транспортний засіб, Особа - 4, усвідомлюючи фізичний стан потерпілого та бажаючи примусити його до дій всупереч його волі, а саме повідомити свої анкетні дані, надати доступ до мобільного застосунку «Дія», для подальшого проходження потерпілим військово-лікарської комісії, здійснював на потерпілого психологічний тиск, висловлював вимоги повідомити прізвище, ім`я та по батькові, відкрити мобільний застосунок «Дія», а також, незважаючи на те, що потерпілий задихався внаслідок застосування сльозогінного газу, наніс йому декілька ударів (поштовхів) обома руками в ділянку грудної клітки, супроводжуючи свої дії висловом: «Все, угомонись», проводячи в цей час без законних підстав та проти його волі особистий обшук потерпілого. 
Після цього, о 22:42, ОСОБА_4 , діючи спільно із Особа – 4, Особа-1, Особа – 5 та Особа-2, всупереч волі ОСОБА_7 доставили його на територію ІНФОРМАЦІЯ_7 за адресою: АДРЕСА_3 . 
Крім того, ОСОБА_4 , обвинувачується у тому, що він, будучи військовослужбовцем ІНФОРМАЦІЯ_7 , який входив до складу групи оповіщення осіб призовного віку у місті Одесі ІНФОРМАЦІЯ_7 , до складу якої входили військовослужбовці ІНФОРМАЦІЯ_7 міста Одеси
Особа-1, Особа-2 та Особа-3, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи групою осіб без попередньої змови, за відсутності на місці працівника Національної поліції України, 13.04.2026 приблизно о 06 год. 42 хв., перебуваючи на території міста Одеси, поряд із Київським ринком, розташованим за адресою: м. Одеса, просп. Князя Ярослава Мудрого, буд. 14 (більш точне місце не встановлено), помітили невстановленого на той момент чоловіка, яким у подальшому виявився громадянин ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 не встановивши особу ОСОБА_6 , не з`ясувавши його анкетних даних, не перевіривши та не встановивши наявності передбачених законом підстав для його затримання, примусового доставлення чи будь-якого іншого обмеження свободи пересування, діючи всупереч вимогам ст.ст. 3, 28, 29 Конституції України, Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560, реалізуючи спільний злочинний умисел, спрямований на незаконне позбавлення волі та викрадення ОСОБА_6 з метою його примусового доставлення до ІНФОРМАЦІЯ_7 для проходження військово-лікарської комісії, ОСОБА_4 , Особа-1, Особа-2 та Особа-3, перебуваючи у складі зазначеної групи та рухаючись на службовому автомобілі марки «Renault Master», зупинилися поруч із ОСОБА_6 , після чого ОСОБА_4 , Особа-1, та Особа-2, вийшли із салону автомобіля та почали вимагали пред`явити документи. Після цього, всупереч волі ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , Особа-1, та Особа-2, здійснили його незаконне захоплення та помістили до салону зазначеного службового автомобіля марки «Renault Master», 2015 року випуску, білого кольору, державний номерний знак НОМЕР_2 , VIN: НОМЕР_3 .
У подальшому, у період з 06 год. 42 хв. до 07 год. 33 хв. цього ж дня, ОСОБА_4 , Особа-1, Особа-2 та Особа-3, всупереч волі ОСОБА_6 , утримували його у салоні зазначеного службового автомобіля та здійснювали його незаконне переміщення територією міста Одеси до ІНФОРМАЦІЯ_6 , позбавивши потерпілого можливості самостійно залишити транспортний засіб та вільно визначати своє місцезнаходження.
При цьому ОСОБА_4 , діючи узгоджено з іншими учасниками групи, забезпечував реалізацію спільного злочинного умислу, контролював обстановку під час вчинення злочину, унеможливлював втручання сторонніх осіб, перебував у салоні службового автомобіля під час незаконного переміщення потерпілого та своєю присутністю і спільними діями забезпечував безперешкодне вчинення викрадення.
Під час зазначеного незаконного утримання та переміщення
ОСОБА_6 , ОСОБА_4 та Особа-1, застосовували до нього фізичне насильство, зокрема ОСОБА_4 неодноразово наносив потерпілому удари руками та палицею в область голови, обличчя, тулуба та інших частин тіла, а також висловлював погрози подальшого застосування фізичного та сексуального насильства, а Особа-1, наносив ОСОБА_6 удари в область голови, обличчя та тулуба.
Крім того, ОСОБА_4 та Особа-1 вимагали від ОСОБА_6 повідомити його персональні дані, передати мобільний телефон та надати відомості про інших осіб призовного віку, супроводжуючи свої вимоги образами, погрозами та приниженням людської гідності потерпілого, продовжуючи утримувати потерпілого у салоні автомобіля всупереч його волі.
При цьому Особа-3, усвідомлюючи незаконність позбавлення волі ОСОБА_6 , перебуваючи разом із ним у салоні службового автомобіля, після початку застосування до потерпілого фізичного насильства здійснював відеозапис подій на мобільний телефон, фіксуючи незаконне утримання ОСОБА_6 та застосування щодо нього насильства. Під час подальшого незаконного переміщення Особа-3 висловлював на адресу потерпілого погрозу прострелити йому ногу у разі непокори, чим здійснював психологічний вплив на потерпілого та сприяв продовженню його незаконного утримання і переміщення до ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Протягом зазначеного періоду ОСОБА_6 перебував під фактичним контролем ОСОБА_4 , Особа-1, Особа-2 та Особа – 3, які всупереч волі незаконно утримували його у салоні службового автомобіля та переміщували до ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Після цього, о 07 год. 33 хв., ОСОБА_4 , Особа-1, Особа-2 та Особа-3, всупереч волі ОСОБА_6 , доставили його до ІНФОРМАЦІЯ_7 за адресою: АДРЕСА_3 .
За таких обставин дії ОСОБА_4 кваліфіковано :
- за Епізодом № 1 за ч. 3 ст. 127 КК України – у катуванні, тобто умисному діянні, спрямованому на заподіянні особі сильного фізичного болю та морального страждання, вчиненому з метою примусити її вчинити дії, що суперечать її волі та покарати її за дії вчинені нею, вчиненому представником держави.
- за Епізодом № 2 за ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 146 КК України - як незаконне позбавлення волі та викрадення людини, що супроводжувалось заподіянням потерпілому фізичних страждань, вчинене групою осіб, без попередньої змови між собою.

ІІ. Відомості про укладену угоду, її реквізити, зміст та визначена міра покарання

20 серпня 2026 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 62026150020002812 від 12.08.2026 в порядку статей 468, 469 та 472 КПК України між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_4 укладено угоду про визнання винуватості та зазначені її сторони.
Відповідно до даної угоди прокурор та обвинувачений дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 127, ч. 1 ст. 28 ч. 2 ст. 146 КК України, зазначено беззастережне визнання обвинуваченго своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення.
Також, сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання, яке ОСОБА_4 повинен понести за вчинені кримінальні правопорушення за ч.3 ст.127, ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 146 КК України, за наявності обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину та суспільної небезпеки, сторони узгодили можливість призначити ОСОБА_4 покарання:
- за ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 146 КК України призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі,
- за ч. 3 ст. 127 КК України призначити покарання у виді 7 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади у підрозділах РТЦК та СП, пов?язані із здійсненням мобілізаційних заходів, та займатися діяльністю, пов?язаною із здійсненням мобілізаційних заходів, строком на 3 роки.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити покарання у виді 7 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади у підрозділах РТЦК та СП, пов?язані із здійсненням мобілізаційних заходів, та займатися діяльністю, пов?язаною із здійсненням мобілізаційних заходів, строком на 3 роки.
Обвинуваченим висловлена згода на призначення зазначеного покарання.
В угоді передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, які роз`яснені обвинуваченому. В угоді зазначена дата її складання та вона скріплена підписами сторін.
Потерпілими ОСОБА_6 , ОСОБА_7 надано згоду на укладення угоди про визнання винуватості між підозрюваним і прокурором.

ІІІ. Мотивами, з яких Суд виходить при вирішенні питання про відповідність угоди вимогам КПК та закону і ухваленні вироку, та положення закону, якими він керується

Відповідно до частини четвертої статті 469 КПК угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких бере участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.
Згідно обвинувального акту, обвинуваченому ОСОБА_4 вручено повідомлення про підозру за кримінальними правопорушеннями, передбаченими ч. 3 ст. 127, ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 146 КК України.
У судовому засіданні ОСОБА_4 вказав, що він цілком розуміє:
1. що він має право на судовий розгляд, під час якого сторона обвинувачення зобов`язана довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, а він має такі права: мовчати, і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення; мати захисника, у тому числі на отримання правової допомоги безоплатно у порядку та випадках, передбачених законом, або захищатися самостійно; допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на її користь;
2. наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 КПК України;
3. характер обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 127, ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 146 КК України;
4. крім того зазначив, що він погоджується з видом покарання, яке до нього буде застосовано в результаті затвердження угоди про визнання винуватості та наполягає на затвердженні угоди про визнання винуватості.
Захисник висловив позицію про необхідність затвердження угоди.
Суд в порядку статті 474 КПК шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Виходячи з вищевикладеного та дослідивши матеріали кримінального провадження, перевіривши угоду про визнання винуватості на відповідність вимогам КПК, вислухавши думку прокурора, який просив затвердити угоду про визнання винуватості, обвинуваченого та захисника, Суд дійшов до висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження угоди про визнання винуватості, укладеної 20.08.2026 року в кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № № 62026150020002812 від 12.08.2026 року між прокурором та обвинуваченим.
Суд враховує обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 згідно ст. 66 КК України, а саме: щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. 
Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 відповідно до статті 67 КК Суд не встановив.
На підставі частини п`ятої статті 72 Кримінального кодексу України, Суд вважає за необхідне зарахувати ОСОБА_4 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення у період часу з 26.05.2026 по день набрання вироком законної сили із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

ІV. Інші рішення, щодо питань, які вирішуються Судом при ухваленні вироку

Цивільний позов по справі не заявлявся.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на гаупвахті ІНФОРМАЦІЯ_9 до 24.10.2026 обраний ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 26.08.2026.
Відповідно до ст. 374 КПК України суд, при ухваленні вироку приймає, серед іншого, рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі рішення про запобіжний захід до набрання вироком законної сили.
У пунктах 46, 47 рішення у справі «Руслан Яковенко проти України», заява № 5425/11, рішення від 04 червня 2015 року, ЄСПЛ чітко розмежував підстави обмеження гарантій, встановлених ст. 5 Конвенції.
Суд зазначив, що попереднє ув`язнення в розумінні положень Конвенції закінчується зі встановленням вини та призначенням покарання судом першої інстанції.
Також Суд вказав, що підсудний вважається таким, що перебуває під вартою «після засудження компетентним судом» у розумінні підпункту «а» п. 1 ст. 5 Конвенції, з моменту оголошення вироку судом першої інстанції, навіть якщо він ще не набрав законної сили і його можна оскаржити. У зв`язку з цим, Суд дійшов висновку, що словосполучення «після засудження» не може тлумачитися як таке, що обмежується вироком, який набрав законної сили, оскільки це виключатиме випадки затримання під час судового засідання осіб, яких за результатами судового розгляду було засуджено і які на такий судовий розгляд з`явилися, ще будучи вільними, незалежно від доступних їм засобів юридичного захисту (див. рішення у справі «Вемгофф проти Німеччини» (Wemhoff v. Germany), від 27 червня 1968 року, С. 23, п. 9, Series А № 7).
За таких обставин, суд дійшов висновку про необхідність залишити обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою на гаупвахті ІНФОРМАЦІЯ_9 без змін до набрання вироком законної сили.
Рішення про речові докази необхідно прийняти відповідно до статті 100 КПК.
Із цих підстав,
керуючись статтями 368, 370-371, 373-374, 376, 468-470, 472-475 Кримінального процесуального кодексу України, Суд, -
У Х В А Л И В :
1. Затвердити угоду про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 20.08.2026 року у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 62026150020002812 від 12.08.2026 стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.127, ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 146 КК України.
2. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.127, ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 146 КК Українита призначити такі покарання:
- за ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 146 КК України призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі,
- за ч. 3 ст. 127 КК України призначити покарання у виді 7 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади у підрозділах РТЦК та СП, пов?язані із здійсненням мобілізаційних заходів, та займатися діяльністю, пов?язаною із здійсненням мобілізаційних заходів, строком на 3 роки.
3. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 покарання у виді 7 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади у підрозділах РТЦК та СП, пов?язані із здійсненням мобілізаційних заходів, та займатися діяльністю, пов?язаною із здійсненням мобілізаційних заходів, строком на 3 роки.
4. Початок строку відбуття покарання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обчислювати з моменту набрання вироком законної сили.
5. На підставі частини п`ятої статті 72 Кримінального кодексу України, зарахувати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення в період часу з 26.05.2026 по день набрання вироком законної сили із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
6. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на гаупвахті ІНФОРМАЦІЯ_9 обраний ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до набрання вироком законної сили - залишити без змін.
7. Накладений арешт ухвалою слідчого судді Пересипського районного суду м. Одеси від 04.06.2026 року у справі № 523/10761/26, провадження № 1-кс/523/5031/26 на вилучене майно в ході затримання 26.05.2026 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_4 , а сама на: мобільний телефон марки REDMI 9, IMEI 1) НОМЕР_4 , IMEI 2) НОМЕР_5 з сім картою Київстар № НОМЕР_6 а також смарт годинник 9 міні, які поміщено в сейф пакет із символікою ДБР № B 1016724 – скасувати. 
8. Мобільний телефон марки REDMI 9, IMEI 1) НОМЕР_4 , IMEI 2) НОМЕР_5 з сім картою Київстар № НОМЕР_6 а також смарт годинник 9 міні, які поміщено в сейф пакет із символікою ДБР № B 1016724 – повернути ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченого та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.
У разі невиконання угоди про визнання винуватості прокурор має право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку протягом встановленого законом строку давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення відповідного кримінального правопорушення.
Умисне невиконання угоди є підставою для притягнення особи до відповідальності, встановленої законом.

Суддя          ОСОБА_1