ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
09.07.2026	Справа № 910/4660/26	

Господарський суд міста Києва у складі судді Сівакової В.В. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

За позовом  Товариства з обмеженою відповідальністю «Колтрейн»
до  Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄРМ-Груп» 
про  стягнення 300.073,25 грн

Представники сторін: не викликались

СУТЬ СПОРУ:

23.04.2026 до Господарського суду міста Києва через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Колтрейн» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄРМ-Груп» про стягнення 300.073,25 грн, з яких 110.959,20 грн пені та 78.456,00 грн штрафу за несвоєчасну поставку товару, 110.658,05 грн пені за несвоєчасну реєстрацію податкових накладних за договором поставки 130924/3 від 13.09.2024.
Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що між сторонами було укладено договір поставки № 130924/3 від 13.09.2024. Позивач у повному обсязі виконав свої зобов`язання щодо оплати товару на загальну суму 1.120.800,00 грн, у тому числі ПДВ 186.800,00 грн. Проте, відповідачем були складені та зареєстровані податкові накладні з порушенням строків, встановлених Податковим кодексом України. Також, відповідно до додатка № 2 до договору сторони затвердили графік поставки товару у кількості 2.000 штук до 01.11.2024, який відповідач поставив двома партіями з порушенням установленого строку, а саме: у кількості 1500 штук - 02.12.2024, що підтверджується видатковою накладною № РН-0000114 від 02.12.2024 та у кількості 500 штук - 10.12.2024, що підтверджується видатковою накладною № РН-0000123 від 10.12.2024. У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань відповідачем, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/4660/26 від 30.04.2026 вказану позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу десятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання відповідних документів.
05.05.2026 позивачем усунено недоліки позовної заяви шляхом подання до суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» відповідних документів.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.05.2026 відкрито провадження у справі № 910/4660/26 та прийнято позовну заяву до розгляду; розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
19.05.2026 від відповідача до суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує повністю, оскільки обов`язок продавця зареєструвати податкову накладну є публічно-правовим, а тому включення таких умов до договору не створює підстав для застосування господарської відповідальності у вигляді неустойки. Також відповідач зазначає, що нарахований позивачем розмір пені за несвоєчасну поставку товару (0,3% за кожен день) порушує імперативні норми законодавства та не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ. Крім того, нарахування 7% штрафу є безпідставним, оскільки день фактичної поставки товару не включається до періоду прострочення, відтак прострочення не перевищило 30 календарних днів. Одночасно відповідач заявляє клопотання про зменшення заявленої неустойки на 90%, мотивуючи це відсутністю у позивача збитків (отриманням значного прибутку від подальшої реалізації товару за державним контрактом), простроченням з боку позивача сплати 70% авансу, а також фактом повного виконання зобов`язань з поставки ще наприкінці 2024 року. 
28.05.2026 від позивача до суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив, в якій зазначає, що позивач підтримує позовні вимоги у повному обсязі та надає заперечення на доводи відповідача, вказуючи що умова п. 6.12 договору про нарахування пені за несвоєчасну реєстрацію податкових накладних є гарантійним зобов`язанням та способом компенсації конкретних майнових втрат покупця у вигляді неможливості формування податкового кредиту, з чим відповідач добровільно погодився. Щодо розміру пені за прострочення поставки, позивач посилається на принцип свободи договору, відповідно до якого сторони чітко погодили відповідальність у розмірі 0,3%. Позивач категорично заперечує проти зменшення неустойки, наголошуючи, що порушення строків поставки створило для нього реальну загрозу настання несприятливих наслідків за його власним контрактом із державним замовником (ДП «ДОТ»). Затримка передоплати, за твердженням позивача, була незначною, перші платежі надійшли вчасно, і відповідач приймав їх без заперечень, що не унеможливлювало вчасну поставку. 
01.06.2026 від відповідача до суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначає, що згідно з усталеною правовою позицією Верховного Суду неможливо застосовувати договірну відповідальність за порушення публічно-правових норм, якою є реєстрація податкових накладних. Відповідач вкотре підкреслює, що розмір пені імперативно обмежений законом подвійною обліковою ставкою НБУ, що обмежує свободу договору в цій частині. Також відповідач вказує на безпідставність аргументів позивача щодо збитків, оскільки ризики за державним контрактом залишилися гіпотетичними та не підтверджені жодними доказами. Натомість прострочення сплати авансу позивачем було суттєвим (у строк було сплачено лише 25,24% суми передоплати), що завадило відповідачу вчасно придбати сировину для виробництва, тому наявні всі правові підстави для зменшення неустойки на 90%. 
Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.
Розглянувши подані документи і матеріали, Господарський суд міста Києва,
ВСТАНОВИВ:

13.09.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЄРМ-Груп» (постачальник, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Колтрейн» (покупець, позивач) було укладено договір поставки № 130924/3 (далі - договір).
Відповідно до п. 1.1 договору постачальник зобов`язується поставити покупцю - Ремінь розвантажувальний тактичний захисний, вид 5, кількість, ціна, інформація та технічна документація наведені в Специфікації, яка є додатком № 1 до цього договору (далі - товар), а покупець - прийняти та оплатити такий товар в порядку та на умовах, визначених цим договором.
Спір виник внаслідок того, що відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань за договором товар у визначений строк не поставив, а також порушив строки реєстрації податкових накладних, у зв`язку з чим позивачем пред`явлено позов про стягнення 110.959,20 грн пені та 78.456,00 грн штрафу за прострочення поставки товару, а також 110.658,05 грн пені за несвоєчасну реєстрацію податкових накладних.
Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України (тут і надалі чинного на момент виникнення спірних правовідносин) до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.
Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.
Згідно зі ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно з ч. 1 ст. 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.
Відповідно до п. 7.1 договору даний договір вважається укладеним з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та діє до 31.12.2024 року (включно), але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх договірних зобов`язань. 
Згідно додатку № 1 до договору (Специфікація) постачальник зобов`язався поставити ремінь розвантажувальний тактичний захисний, вид 5 у кількості 2 000 штук, загальною вартістю 1.120.800,00 грн з ПДВ. 
Згідно додатку № 2 до договору (Графік постачання) строк поставки товару визначено до 01.11.2024.
Згідно ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Відповідно до ч. 1 ст. 693 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.
Відповідно до п. 4.2 договору сторони погодили наступний порядок оплати: 
70% від вартості товару, що становить 784.560,00 грн разом з ПДВ, покупець сплачує постачальнику на підставі виставленого рахунку на оплату протягом 4 банківських днів з дати укладення договору; 
10% від вартості товару, що становить 112.080,00 грн разом з ПДВ, покупець оплачує постачальнику на підставі виставленого рахунку на оплату протягом 3 банківських днів з дати відвантаження; 
20% від вартості товару, що становить 224.160,00 грн разом з ПДВ, покупець оплачує постачальнику на підставі виставленого рахунку на оплату протягом 10 робочих днів з дня відвантаження, але не раніше дати прийняття товару по якості у військовій частині згідно договору з ДП МОУ «ДОТ», яке є замовником товару згідно державного контракту (договір) про закупівлю.
З матеріалів справи вбачається, що позивач повністю виконав свої зобов`язання з оплати товару, перерахувавши відповідачу 1.120.800,00 грн з ПДВ, що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними інструкціями № 334 від 16.09.2024, № 340 від 17.09.2024, № 350 від 18.09.2024, № 361 від 19.09.2024, № 368 від 20.09.2024, № 373 від 23.09.2024, № 380 від 24.09.2024, № 384 від 25.09.2024 (аванс 70%), а також платіжними інструкціями щодо сплати решти 30% від вартості товару в загальному розмірі 336.240,00 грн з ПДВ, а саме: № 609 від 02.12.2024 на суму 36.776,00 грн, № 614 від 04.12.2024 на суму 126.000,00 грн, № 615 від 04.12.2024 на суму 79.000,00 грн та № 635 від 06.12.2024 на суму 94.464,00 грн.
Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим до виконання сторонами.
Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Як визначено абзацом 1 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.
Згідно з приписами статей 662, 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу; продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно зі ст. 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Відповідно до ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.
Враховуючи наведені норми та умови додатку № 2 до договору, відповідач мав поставити позивачу весь обсяг товару у строк до 01.11.2024 включно. 
Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Матеріали справи свідчать, що відповідач у визначений строк (до 01.11.2024) товар позивачу не поставив, а отже є таким, що прострочив виконання зобов`язання. 
Фактична поставка відбулася з порушенням строків: 1500 штук поставлено 02.12.2024 (за видатковою накладною № РН-0000114), а 500 штук – 10.12.2024 (за видатковою накладною № РН-0000123).
Згідно зі ст.ст. 546, 547 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема неустойкою. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі.
Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафних санкцій надано сторонам частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України.
Так, розмір штрафних санкцій відповідно до частини 4 статті 231 Господарського кодексу України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).
Пунктом 6.5 договору передбачено, що за порушення строків поставки товарів або недопоставку товарів постачальник сплачує покупцю пеню в розмірі 0,3% від ціни товару, строк поставки якого порушено, за кожний день прострочення товару, за кожний день затримки товару. За порушення строку поставки понад 30 календарних днів додатково сплачується штраф у розмірі 7% від ціни товару, строк поставки якого порушено.
Суд відхиляє доводи відповідача щодо обмеження розміру пені подвійною обліковою ставкою НБУ згідно із Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» та ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України. Вказані норми імперативно обмежують розмір пені виключно за порушення грошових зобов`язань. Зобов`язання з поставки товару є негрошовим (товарним), тому сторони на підставі принципу свободи договору (ст. 627 Цивільного кодексу України) правомірно погодили розмір пені на рівні 0,3% за кожен день прострочення.
Оскільки мало місце прострочення поставки товару, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача щодо стягнення з відповідача пені у загальному розмірі 107.596,80 грн ((840.600,00 x 0.3 x 30 : 100) + (280.200,00 х 0,3 х 38 : 100)) та штрафу у розмірі 19.614,00 грн (280.200,00 х 7 : 100). Розмір штрафу нарахований виключно за наслідками поставки другої партії товару у зв`язку з простроченням виконання зобов`язання понад 30 днів (з 02.11.2024 до 09.12.2024). 
При цьому, суд відмовляє у стягненні штрафу щодо першої партії товару, поставленої 02.12.2024, оскільки період прострочення склав рівно 30 календарних днів (з 02.11.2024 по 01.12.2024 включно), що згідно з п. 6.5 договору виключає застосування штрафу та пені у заявленому позивачем розмірі. 
Щодо позовних вимог в частині стягнення пені за несвоєчасну реєстрацію податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних суд зазначає наступне.
Згідно з п. 201.7 ст. 201 Податкового кодексу України податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на рахунок у банку/небанківському надавачу платіжних послуг як попередня оплата (аванс).
Відповідно до вимог п. 14.1.181 ст. 14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
Відповідно до п. 187.1 ст. 187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:
а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на рахунок платника податку в банку/небанківському надавачу платіжних послуг як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг, оплата яких здійснюється електронними грошима, - дата зарахування електронних грошей платнику податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, на електронний гаманець, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;
б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку. Для документів, складених в електронній формі, датою оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку, вважається дата, зазначена у самому документі як дата його складення відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», незалежно від дати накладення електронного підпису.
Згідно з п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів та послуг.
Згідно з п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.
Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов`язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов`язань за відповідний звітний період.
Згідно з пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.
Пунктом 89 підрозділу 2 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України встановлено, що тимчасово, протягом дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-IX, та шести місяців після місяця, в якому воєнний стан буде припинено або скасовано, реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних здійснюється з урахуванням таких граничних строків:
для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до 5 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені;
для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 18 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені;
для розрахунків коригування, складених постачальником товарів/послуг до податкової накладної, що складена на отримувача - платника податку, в яких передбачається зменшення суми компенсації вартості товарів/послуг їх постачальнику, - протягом 18 календарних днів з дня отримання такого розрахунку коригування до податкової накладної отримувачем (покупцем).
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Згідно з ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.
Для застосування такого заходу відповідальності як стягнення збитків необхідна наявність усіх елементів складу господарського правопорушення: 1) протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи (порушення зобов`язання); 2) шкідливого результату такої поведінки - збитків; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; 4) вини особи, яка заподіяла шкоду. У разі відсутності хоча б одного із цих елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не настає.
Як вбачається з матеріалів справи, пунктом 6.12 договору сторони погодили, що у разі прострочення електронної реєстрації податкової накладної постачальник за кожен день прострочення її реєстрації додатково сплачує на користь покупця пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості такого товару.
Судом встановлено, що загальна сума пені у розмірі 110.658,05 грн розрахована позивачем за прострочення реєстрації в ЄРПН 10 податкових накладних, складених у період з вересня по грудень 2024 року. Вказаний розрахунок виконано відповідно до методики, погодженої сторонами у п. 6.12 договору (пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості товару за кожен день прострочення). 
Водночас, перевіривши наданий позивачем розрахунок, суд зазначає, що день фактичної реєстрації податкової накладної в ЄРПН не є днем прострочення, у зв`язку з чим тривалість порушення зобов`язання підлягає коригуванню шляхом виключення дня реєстрації з періоду прострочення.
З урахуванням вищенаведеного, до розрахунку підлягають включенню: ПН № 19 від 16.09.2024 (прострочення 58 днів замість 59) – 4.087,13 грн; ПН № 24 від 17.09.2024 (прострочення 58 днів замість 59) – 4.087,13 грн; ПН № 29 від 18.09.2024 (прострочення 58 днів замість 59) – 4.087,13 грн; ПН № 34 від 19.09.2024 (прострочення 58 днів замість 59) – 4.087,13 грн; ПН № 40 від 20.09.2024 (прострочення 59 днів замість 60) – 4.160,16 грн; ПН № 45 від 23.09.2024 (прострочення 59 днів замість 60) – 4.160,16 грн; ПН № 51 від 24.09.2024 (прострочення 59 днів замість 60) – 4.160,16 грн; ПН № 56 від 25.09.2024 (прострочення 60 днів замість 61) – 3.915,06 грн; ПН № 9 від 04.12.2024 (прострочення 329 днів замість 330) – 51.105,40 грн; ПН № 12 від 06.12.2024 (прострочення 329 днів замість 330) – 25.991,83 грн. 
Таким чином, самостійно здійснений судом розрахунок пені за наслідками виправлення періодів прострочення (без урахування дня реєстрації кожної ПН) базується на актуальних облікових ставках НБУ у відповідні періоди та становить 109.841,29 грн.
З наведеного вище вбачається, що несвоєчасна реєстрація відповідачем податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних за договором призвела до неможливості своєчасного включення відповідних сум податку на додану вартість до податкового кредиту позивача. 
Таким чином, враховуючи встановлені вище обставини та наведені норми законодавства, вбачається прямий причинно-наслідковий зв`язок між бездіяльністю відповідача щодо виконання визначеного законом обов`язку зареєструвати податкові накладні в ЄРПН та неможливістю включення суми ПДВ до податкового кредиту позивача, а також, відповідно, зменшення податкового зобов`язання на спірну суму, яка фактично є збитками останнього.
Суд не бере до уваги доводи відповідача про те, що обов`язок продавця зареєструвати податкову накладну є виключно публічно-правовим. Укладаючи договір, сторони у п. 6.12 прямо передбачили цивільно-правову відповідальність (пеню) за порушення строків реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, що є способом забезпечення майнового інтересу покупця щодо формування податкового кредиту. Погодження такого гарантійного зобов`язання не суперечить чинному законодавству та відповідає принципу свободи договору. 
З урахуванням викладеного, позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню у розмірі 109.841,29 грн пені, а в задоволенні решти суми пені за несвоєчасну реєстрацію податкових накладних суд відмовляє у зв`язку з безпідставним включенням позивачем до періоду прострочення днів фактичної реєстрації ПН.
Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру неустойки (пені та штрафів) на 90% на підставі ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України, суд зазначає наступне.
Право суду на зменшення розміру неустойки застосовується у виняткових випадках. Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, яке реалізується ним виходячи із принципів добросовісності, розумності, справедливості та пропорційності. 
З матеріалів справи вбачається, що неналежне виконання відповідачем своїх договірних зобов`язань щодо дотримання строків поставки товару (прострочення на 30 та 39 днів) об`єктивно створило для позивача правові та фінансові ризики в межах його взаємовідносин із третіми особами. З огляду на специфіку господарської діяльності позивача, будь-яке порушення графіка постачання з боку його контрагентів само по собі несе потенційну загрозу настання несприятливих майнових наслідків та ризиків втрати ділової репутації перед державним замовником, що є самостійним фактором небезпеки для господарської діяльності позивача.
Відповідач, будучи обізнаним із строками поставки, не довів наявності об`єктивних та непереборних обставин, які унеможливили своєчасне виконання зобов`язання. Доводи відповідача про незначну затримку позивачем частини передоплати не є достатньою підставою для істотного зменшення неустойки, оскільки позивач почав здійснювати відповідачу передоплату вже після 3 банківських днів з моменту укладання договору, перші два платежі надійшли вчасно, а подальші платежі здійснювались протягом тижня після укладення договору, що не може вважатись суттєвим простроченням, здатним об`єктивно унеможливити своєчасне виконання зобов`язань відповідача. 
Крім того, відповідач прийняв всі платежі без заперечень та жодного разу не повідомив позивача про те, що затримка передоплати унеможливлює вчасну поставку, що свідчить про те, що прострочення поставки було зумовлене виробничими, а не фінансовими причинами.
З огляду на це, суд не вбачає виняткових підстав для зменшення розміру належної до стягнення неустойки на 90%, оскільки це нівелює її стимулюючу та компенсаційну функції.
Частинами 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно зі ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідачем не спростовано належними засобами доказування обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог.
З урахуванням викладеного суд доходить висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Колтрейн» є обґрунтованими та підлягають задоволенню частково. 
Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст. 129, ст.ст. 237, 238, 240 ГПК України, суд – 

У Х В А Л И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄРМ-Груп» (04053, місто Київ, вул. Гончара Олеся, будинок 14, офіс 12; код ЄДРПОУ 45003991) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Колтрейн» (02002, місто Київ, вул. Окіпної Раїси, будинок 4, приміщення 188, офіс 24; код ЄДРПОУ 42302587) 107.596 (сто сім тисяч п`ятсот дев`яносто шість) грн 80 коп. пені та 19.614 (дев`ятнадцять тисяч шістот чотирнадцять) грн 00 коп штрафу, 109.841 (сто дев`ять тисяч вісімсот сорок одну) грн 29 коп. пені за порушення строків реєстрації податкових накладних, 2.844 (дві тисячі вісімсот сорок чотири) грн 63 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. В іншій частині в позові відмовити повністю.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Суддя	В.В.Сівакова