Справа № 420/12354/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 липня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Радчука А.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65012, код ЄДРПОУ 20987385), Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (Майдан Свободи, Держпром, 3, під., 2 поверх, м. Харків, 61022, код ЄДРПОУ 14099344) про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, у якій позивач просить суд:
визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 951150140131 від 10.09.2025 про відмову ОСОБА_1 в переведенні з пенсії по інвалідності на пенсію в разі втрати годувальника після смерті матері ОСОБА_2 ; 
визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови ОСОБА_1 в переведенні з пенсії по інвалідності на пенсію в разі втрати годувальника після смерті матері ОСОБА_2 ; 
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити переведення пенсії ОСОБА_1 по інвалідності на пенсію в разі втрати годувальника після смерті матері ОСОБА_2 з 24.02.2026 року.
В обґрунтування позовних вимог зазначено про те, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області та отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» як інвалід дитинства, що підтверджується пенсійним посвідченням серії НОМЕР_2 , вид пенсії : по інвалідності 3 гр.,інвалідність з дитинства.
Вважаючи, що має право, як інвалід дитинства, на пенсію в разі втрати годувальника після смерті своєї матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , і за життя отримувала пенсію за віком, позивач 02.09.2025 р. звернувся до Головного управління ПФУ в Одеській області з заявою, у якій просив перевести його на пенсію в разі втрати годувальника.
За принципом екстериторіальності заява розглянута відповідачем - Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області, який виніс рішення № 951150140131 від 10.09.2025 про відмову в переведенні з пенсії по інвалідності на пенсію у зв`язку з втратою годувальника за померлу мати ОСОБА_2 з посиланням на те , що до заяви не був доданий висновок МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою вісімнадцятирічного віку ( висновок про час настання інвалідності).
У лютому 2026 позивач через представника звернувся з заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, у якій просив перевести ОСОБА_1 з пенсії по інвалідності з дитинства на пенсію в разі втрати годувальника після смерті його матері ОСОБА_2 , додавши до заяви довідку до акта МСЕК, серія 12 ААА № 311947, та висновок ЛКК від 29.09.25 № 249. 
Головне управління ПФУ в Одеській області листом № 16975-12474/ А-02/8-1500/26 від 03.04.2026 відмовило позивачу у задоволенні заяви.
Вважаючи протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від № 951150140131 від 10.09.2025, та відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області перевести його з пенсії по інвалідності з дитинства на пенсію в разі втрати годувальника, позивач звернувся до суду з даним позовом.
У своїх доводах позивач посилається на те, що у спірній ситуації згідно пункту 2.18 розділу ІІ Порядку №22-1 надається відповідно висновок лікарсько консультаційної комісії про те, що особа мала медичні показання для визнання її дитиною з інвалідністю до досягнення шестирічного віку, та/або висновок МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою вісімнадцятирічного віку (висновок про час настання інвалідності). Позивач надав висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що він мав медичні показання для визнання його дитиною з інвалідністю до досягнення шестирічного віку, а саме висновок ЛКК від 29.09.25 № 249, з якого вбачається, що причиною інвалідності з дитинства стала пологова травма і що ОСОБА_1 мав медичні покази визначення його дитиною інвалідом до досягнення шестирічного віку.
Ухвалою суду від 05.05.2026 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі в порядку ч. 5 ст. 262 КАС України.
Даною ж ухвалою суду від 05.05.2026 року витребувано з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області належним чином засвідчені копії матеріалів з пенсійної справи ОСОБА_2 , для долучення до матеріалів справи.
15.05.2026 року до суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області надійшла копія пенсійної справи ОСОБА_1 .
19.05.2026 року до суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого, відповідач вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на те, що заява від 05.03.2026, яка направлялась позивачем на адресу ГУ ПФУ в Одеській області, була подана не у встановлений законодавством спосіб (шляхом заповнення відповідного зразку заяви), подана особою, яка не мало на це повноважень та до заяви не було долучено належним чином посвідчених документів. Зазначена заява була розглянута Головним управлінням в порядку Закону України “Про звернення громадян” та листом за вих. № 16975-12474/А-02/8 1500/26 від 03.04.2026 Позивачу надані роз`яснення щодо його пенсійного забезпечення, та Головне управління не приймало жодного рішення щодо перерахунку/відмови у перерахунку пенсії Позивача.
Відзив від Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області до суду не надходив.
Інші заяви по суті справи учасниками справи не надавались.
Справу розглянуто у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). 
Дослідивши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, судом встановлено наступне.
Як встановлено судом, позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області, як отримувач пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Згідно зі свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3   ОСОБА_2 – мати позивача, померла у віці 65 років, про що 02 лютого 2021 року складено відповідний актовий запис №57.
02.09.2025 року позивач звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою щодо переведення на пенсію в разі втрати годувальника згідно із Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-ІV.
Згідно розписки-повідомлення до заяви №1432 від 02.09.2025 року, позивачем разом з заявою були подані, зокрема, такі документи: виписка з акту огляду МСЕК про встановлення, зняття або зміну групи інвалідності № 935639, 570199, 780973, 311947.
Відповідно до п. 1.1 розд. 1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 № 13-1), заява про призначення, перерахунок, поновлення пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший (Заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1) подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію).
Згідно з пунктом 4.2 розділу IV Порядку, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 951150140131 від 10.09.2025 року за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 02.09.2025 року зареєстрованої за № 1432 відмовлено в переведенні з пенсії по інвалідності на пенсію в разі втрати годувальника після смерті матері ОСОБА_2 .
В оскаржуваному рішенні відповідач вказує, що відповідно до п. 2.18 розділу II Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, визнання особою з інвалідністю з дитинства або дитиною з інвалідністю засвідчується випискою з акта огляду в МСЕК, медичним висновком закладу охорони здоров`я, посвідченням одержувача допомоги. У разі якщо дитина визнана дитиною з інвалідністю після досягнення шестирічного віку або особою з інвалідністю з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, надається відповідно висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що вона мала медичні показання для визнання її дитиною з інвалідністю до досягнення шестирічного віку, та/або висновок МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою вісімнадцятирічного віку (висновок про час настання інвалідності). 
Проаналізувавши матеріали електронної пенсійної справи ГУ ПФУ в Харківській області встановлено, що до заяви не було надано необхідних документів, а саме висновка МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою вісімнадцятирічного віку (висновок про час настання інвалідності). 
Враховуючи вищезазначене, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області прийнято рішення № 951150140131 від 10.09.2025 року про відмову ОСОБА_1 в переході з соціальної пенсії по інвалідності на пенсію у зв`язку з втратою годувальника згідно заяви від 02.09.2025 №1432.
Надалі позивач, через свого представника звернувся до Головного управління ПФУ в Одеській області з заявою, яка оформлена в довільній формі, в якій просив перевести ОСОБА_1 з пенсії по інвалідності з дитинства на пенсію в разі втрати годувальника після смерті його матері ОСОБА_2 .
Головне управління ПФУ в Одеській області листом № 16975-12474/А-02/8-1500/26 від 03.04.2026 повідомило заявнику, зокрема, що за заявою від 02.09.2025 та долученими документами ОСОБА_1 відмовлено у переведенні на пенсію по втраті годувальника відповідно до Закону, у зв`язку з відсутністю документа, що підтверджує настання інвалідності до досягнення вісімнадцятирічного віку (висновок про час настання інвалідності).
Не погоджуючись з рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 951150140131 від 10.09.2025 року щодо відмови ОСОБА_1 в переході з соціальної пенсії по інвалідності на пенсію у зв`язку з втратою годувальника та відмовою Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області листом № 16975-12474/А-02/8-1500/26 від 03.04.2026, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Таким чином, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунок і виплата пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначені Законом України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 09.07.2003 року №1058-IV, який набув чинності з 01.01.2004 року.
Статтею 8 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.
За змістом частини 1 статті 9 Закону України №1058-IV відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Згідно із частиною 1 статті 10 Закону України №1058-IV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.
Відповідно до частин першої та другої статті 36 Закону № 1058-ІV пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21.11.2013 по 21.02.2014 за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), та непрацездатним членам сім`ї особи, якій відповідно до Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» надано правовий статус особи, зниклої безвісти за особливих обставин, - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.
Непрацездатними членами сім`ї вважаються діти (у тому числі діти, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника) померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років.
Згідно з частиною третьою статті 36 Закону № 1058-ІV до членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.
Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.
Питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування регулюються Порядком №22-1.
Відповідно до пункту 2.3 розділу ІІ Порядку №22-1 до заяви про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника подаються документи померлого годувальника, перелічені в підпунктах 2, 3 пункту 2.1 цього розділу, а також: 1) документ, що засвідчує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті) особи, якій призначається пенсія (надається у разі відсутності в паспорті громадянина України або свідоцтві про народження інформації про реєстраційний номер облікової картки платника податків), та померлого годувальника (надається у разі, якщо особа, яка звернулася із заявою про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, має такі документи); 2) свідоцтво про народження або документ, що посвідчує особу, зазначений у пункті 2.9 цього розділу, якій призначається пенсія; 3) документи, що засвідчують родинні стосунки члена сім`ї з померлим годувальником; 4) свідоцтво про смерть годувальника, або рішення суду про визнання його безвісно відсутнім чи оголошення його померлим, або інформація з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин; 5) документи про вік померлого годувальника сім`ї за відсутності таких даних у свідоцтві про смерть чи рішенні суду про визнання годувальника безвісно відсутнім або оголошення його померлим; 6) довідки загальноосвітніх навчальних закладів системи загальної середньої освіти, професійно-технічних, вищих навчальних закладів, закладів освіти за кордоном про те, що особи, зазначені в абзаці другому пункту 2 частини другої статті 36 Закону, навчаються за денною формою навчання; 7) документи про те, що чоловік (дружина), а в разі їх відсутності - один з батьків, дід, баба, брат чи сестра померлого годувальника незалежно від віку і працездатності не працюють і зайняті доглядом за дитиною (дітьми) померлого годувальника до досягнення нею (ними) 8 років; 8) відомості про місце проживання; 9) документ про перебування членів сім`ї (крім дітей) на утриманні померлого годувальника; 10) експертний висновок про встановлення причинного зв`язку смерті годувальника з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС (крім дружин (чоловіків), які втратили годувальника з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, віднесених до категорії 1, та звернулися за призначенням пенсії у зв`язку з втратою годувальника).
Орган, що призначає пенсію, додає до заяви одержані ним від МСЕК виписки з актів огляду в МСЕК дорослих членів сім`ї, яким право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника надається внаслідок їх інвалідності.
Згідно пункту 2.18 розділу ІІ Порядку №22-1 визнання особою з інвалідністю з дитинства або дитиною з інвалідністю засвідчується випискою з акта огляду в МСЕК, медичним висновком закладу охорони здоров`я, посвідченням одержувача допомоги. У разі якщо дитина визнана дитиною з інвалідністю після досягнення шестирічного віку або особою з інвалідністю з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, надається відповідно висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що вона мала медичні показання для визнання її дитиною з інвалідністю до досягнення шестирічного віку, та/або висновок МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою вісімнадцятирічного віку (висновок про час настання інвалідності).
Отже, право на призначення пенсії по втраті годувальника особа, якій призначається пенсія, набуває лише за умови надання виписки з акта огляду в МСЕК та висновку МСЕК про те, що вона могла бути визнана інвалідом до досягнення 18 років.
Наявні два випадки для призначення пенсії такого виду пенсії: встановлення особі інвалідності до досягнення нею 18 річного віку і настання інвалідності у віці до 18 років.
Суд зазначає, що встановлення категорії «інвалідність з дитинства» МСЕК особам ще до їх повноліття чинним законодавством не передбачено.
Наведений вище висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 27.10.2021 у справі № 759/6651/16-а.
В силу вимог частини третьої статті 1 Закону України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю» причина, група інвалідності, строк, на який встановлюється інвалідність, визначаються органом медико-соціальної експертизи згідно із законодавством України з одночасним роз`ясненням особам з інвалідністю з дитинства їх права на державну соціальну допомогу.
Відповідно до пункту 1 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1317, медико-соціальна експертиза хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, інвалідам проводиться з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації.
Таким чином, статус «інвалід з дитинства» встановлюється в день надходження до комісії документів після 18 років.
Наведений вище висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 03.10.2019 у справі № 302/1149/16-а.
Судом встановлено, що позивач перебуває на пенсійному обліку та отримує пенсію по інвалідності з дитинства, що підтверджується копією пенсійного посвідчення серії НОМЕР_2 .
Крім того, в матеріалах справи наявна виписка із акта огляду МСЕК серії 12 ААА №311947 від 26.09.2017 в якій зазначено, що позивач є інвалідом третьої групи з дитинства.
Також в матеріалах справи наявний висновок ЛКК №249 від 27.08.2025 року, в якому також підтверджено, що позивач є інвалідом третьої групи з дитинства. Відповідно до вказаного висновку, позивач мав медичні покази визначення його дитиною інвалідом до досягнення шестирічного віку. 
Виписка із акта огляду МСЕК серії 12 ААА №311947 від 26.09.2017 та висновок ЛКК №249 від 27.08.2025 року надавались позивачем разом з заявою про перехід з соціальної пенсії по інвалідності на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, про що свідчить розписка-повідомлення до заяви №1432 від 02.09.2025 року.
Таким чином, зазначені відомості дають суду всі підстави вважати, що позивач визнаний особою з інвалідністю з дитинства.
Крім того, суд зауважує, що протилежного, в межах цієї справи, відповідачем не доведено, та відповідних доказів суду не надано.
Щодо підстав прийняття оскаржуваного рішення суд зазначає таке.
ГУ ПФУ в Харківській області в оскаржуваному рішенні зазначило, що до заяви не було надано необхідних документів, а саме висновка МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою вісімнадцятирічного віку (висновок про час настання інвалідності).
Згідно п. 2.18 Розділу ІІ Порядку № 22-1, визнання особою з інвалідністю з дитинства або дитиною з інвалідністю засвідчується випискою з акта огляду в МСЕК, медичним висновком закладу охорони здоров`я, посвідченням одержувача допомоги. У разі якщо дитина визнана дитиною з інвалідністю після досягнення шестирічного віку або особою з інвалідністю з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, надається відповідно висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що вона мала медичні показання для визнання її дитиною з інвалідністю до досягнення шестирічного віку, та/або висновок МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою вісімнадцятирічного віку (висновок про час настання інвалідності).
На думку суду, вживання єднального сполучника «та» вказує на необхідність надання обох документів, водночас уживання розділового сполучника «або» вказує на можливість альтернативного застосування одного з двох документів.
Використання скісної риски «/» між двома сполучниками в комбінованому варіанті «та/або», на переконання суду, означає, що існує можливість застосування одного з двох варіантів підтвердження статусу особи з інвалідністю з дитинства.
Також, до спірних правовідносин слід застосувати правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, що викладений в постанові від 06.11.2018 у справі №812/292/18, де наголошено, що норми законодавства, які допускають неоднозначне або множинне тлумачення, завжди трактуються на користь особи.
Таким чином, суд робить висновок про те, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області протиправно відмовлено позивачу в переведенні на пенсію в разі втрати годувальника, тому рішення відповідача № 951150140131 від 10.09.2025 року є протиправним та підлягає скасуванню.
Щодо вимог позивача зобов`язального характеру саме ГУ ПФУ в Одеській області, то суд вказує про таке.
Так, відповідно до пункту 4.2 розділу IV Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
Так, позивачу відмовлено в переведенні з пенсії по інвалідності на пенсію в разі втрати годувальника після смерті матері ОСОБА_2 рішенням ГУПФ України в Харківській області № 951150140131 від 10.09.2025 відповідно до пункту 4.2 розділу IV Порядку № 22-1 за принципом екстериторіальності, яке є предметом оскарження у даній справі і за висновками суду скасовано.
Отже, суд наголошує, що дії зобов`язального характеру щодо переведення позивача з пенсії по інвалідності на пенсію в разі втрати годувальника має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, що вирішував питання про переведення позивача на інший вид пенсії, яким у цьому випадку є ГУ ПФУ в Харківській області.
Вирішуючи даний спір, суд також враховує, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним і таким, що виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, і у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникла б необхідність повторного звернення до суду, здійснювалося примусове виконання рішення суду.
Аналіз норм ст. 245 КАС України, у їх взаємозв`язку зі статтями 2, 5 КАС України, свідчить про те, що суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача. Якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.
Отже, дискреційне право органу виконавчої влади обумовлене певною свободою (тобто вільним, або адміністративним розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.
Наділивши державні органи дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.
Такі рішення приймаються на підставі звернення зацікавленої особи та за результатами аналізу поданих нею документів.
З оскаржуваного рішення не вбачається, чи було відповідачем проведено всебічний, повний і об`єктивний розгляд всіх необхідних документів для призначення пенсії, у рішенні не надано оцінки всім необхідним документам, та наявності підстав для переведення з пенсії по інвалідності на пенсію в разі втрати годувальника.
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що зобов`язуючи Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити переведення позивача з пенсії по інвалідності на пенсію в разі втрати годувальника після смерті матері ОСОБА_2 , без перевірки суб`єктом владних повноважень, дотримання заявником усіх визначених законом умов, буде втручанням у дискреційні повноваження відповідача.
Пенсійний фонд України є тим органом до компетенції якого належить призначення пенсій, тому суд не може підміняти державний орган рішення якого оскаржується, приймати замість такого суб`єкта владних повноважень рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого органу, оскільки такі дії виходять за межі визначених для суду повноважень законодавцем.
Таким чином, враховуючи, що до компетенції суду не належить призначення, переведення, розрахунок та виплата пенсії, а здійснюється лише контроль правомірності рішень, дій або бездіяльності відповідача щодо вказаних питань, суд вважає доцільним зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 в переведенні з пенсії по інвалідності на пенсію в разі втрати годувальника після смерті матері ОСОБА_2 , з урахуванням висновків суду.
Щодо позовних вимог про визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови ОСОБА_1 в переведенні з пенсії по інвалідності на пенсію в разі втрати годувальника після смерті матері ОСОБА_2 , суд вважає підстави для їх задоволення відсутні, оскільки Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області не вчинялись дії щодо відмови позивачу в переведенні на інший вид пенсії.
Позивач фактично звернувся до відповідача із заявою від 24.02.2025 про переведення на інший вид пенсії у довільній формі, яка не відповідала зразку заяви, що встановлений додатком № 1 до Порядку №22-1.
Листом Головного управління Пенсійного фонду України Одеській області від 03.04.2026 року за № 16975-12474/А-02/8-1500/26 було надано відповідь у порядку Закону України «Про звернення громадян" по суті порушених питань з роз`ясненням підстав та умов переведення на пенсію по втраті годувальника.
Також, в листі зазначено, що за заявою від 02.09.2025 та долученими документами ОСОБА_1 відмовлено у переведенні на пенсію по втраті годувальника відповідно до Закону, у зв`язку з відсутністю документа, що підтверджує настання інвалідності до досягнення вісімнадцятирічного віку (висновок про час настання інвалідності).
Суд зазначає, що однією з основних умов для призначення чи перерахунку пенсії є волевиявлення особи, яке полягає у зверненні в установленому порядку до органів Пенсійного фонду України із відповідною заявою, форма та зміст якої затверджений Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
При цьому надання заяви невстановленого зразка позивачем не спричиняє обов`язку у суб`єкта владних повноважень прийняти за результатами її розгляду рішення.
Відповідачем рішення про відмову у перерахунку пенсії, прийняття якого передбачено приписами Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", не приймалось.
Вказаний вище лист не є індивідуальним актом суб`єкта владних повноважень, який тягне за собою спричинення будь-яких правових наслідків для позивача.
Враховуючи приведені обставини, суд зазначає, що підстави для визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови ОСОБА_1 в переведенні з пенсії по інвалідності на пенсію в разі втрати годувальника після смерті матері ОСОБА_2 відсутні.
Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. 
Необхідно зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.
Згідно зі статтею 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ч.1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Згідно зі статтею 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтувалося на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що адміністративний позов належить задовольнити частково. 
Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Зважаючи на вищевикладене, оскільки рішення, яке визнане судом протиправним та скасовано прийняті Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача суму сплаченого судового збору у розмірі 1064,96 грн.
Керуючись ст.ст. 2, 5-9, 72, 74, 76-77, 90, 132, 139, 243-246, 250, 255, 262, 295, 297 КАС України,-
ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65012, код ЄДРПОУ 20987385), Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (Майдан Свободи, Держпром, 3, під., 2 поверх, м. Харків, 61022, код ЄДРПОУ 14099344) про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити дії– задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 951150140131 від 10.09.2025 про відмову ОСОБА_1 в переведенні з пенсії по інвалідності на пенсію в разі втрати годувальника після смерті матері ОСОБА_2 .
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 02.09.2025 року про переведення з пенсії по інвалідності на пенсію в разі втрати годувальника після смерті матері ОСОБА_2 , з урахуванням висновків суду.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (Майдан Свободи, Держпром, 3, під., 2 поверх, м. Харків, 61022, код ЄДРПОУ 14099344) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1064 (одна тисяча шістдесят чотири) грн. 96 коп.
Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст. 255 КАС України.
Рішення може бути оскаржено в порядку і строки, встановлені ст.ст. 293, 295 КАС України.

Суддя А.А. Радчук