КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа №760/17743/24 Суддя І інстанції - Кратко Д.М. 
Провадження № 33/824/72/2026 Суддя суду апел. інст.- Кепкал Л.І.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2026 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Кепкал Л.І., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Сологуба С.А. в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Солом`янського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2024 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАП

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адреосю: АДРЕСА_2 , 

в с т а н о в и л а:

Постановою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 40 800 (сорок тисяч вісімсот) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк п`ять років, без оплатного вилучення транспортного засобу, зі стягненням судового збору в дохід держави у розмірі 605, 60 грн.
Згідно постанови судді, 21 липня 2024 року о 19 год. 13 хв. ОСОБА_1 , будучи особою, яка не має права керування транспортним засобом, повторно протягом року, керував транспортним засобом «Opel Vivaro», д.н.з. НОМЕР_1 , по вул. Вадима Гетьмана, 34, в м. Києві, чим порушив п. 2.1 (а) ПДР, відповідальність за що передбачена ч. 5 ст. 126 КУпАП. 

Не погоджуючись із постановою судді, захисник Сологуб С.А. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2024 року, а провадження у справі закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення. 
Крім того, апелянт просить поновити строк на апеляційне оскарження, мотивуючи клопотання тим, що оскаржувана постанова датована 17 жовтня 2024 року, однак в цей день її не було виготовлено та проголошено та відповідно постанова не була вручена ОСОБА_1 чи доведена до його відома. Повний текст постанови було вручено ОСОБА_1 28 жовтня 2024 року, про що міститься розписка в матеріалах справи.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що ОСОБА_1 07 квітня 2007 року отримав посвідчення водія серії НОМЕР_2 категорії "В". Наявність вказаного посвідчення дозволяє йому керувати транспортним засобом, зокрема OPEL VIVARO. Копія водійського посвідчення надавалась суду першої інстанції.
При цьому апелянт вказує, що вказане посвідчення було вилученого у нього 20 жовтня 2022 року під час складання адміністративного протоколу за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Цей протокол було розглянуто Оболонським районним судом м.Києва (справа № 756/10585/22) та згідно постанови від 01 лютого 2023 року ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу та позбавлення права керування транспортними засобами на строк один рік.
Разом з тим, апелянт звертає увагу, що в силу ст. 317-1 КУпАП, станом на 21 липня 2024 року строк позбавлення права керування транспортним засобом, визначений постановою суду, закінчився, а ОСОБА_1 є таким що "відбув це покарання". При цьому, як вказує апелянт, ОСОБА_1 21 липня 2024 року дійсно не мав при собі посвідчення водія, оскільки не повернув його собі у встановленому порядку.
Отже, на думку захисника, зазначення у протоколі про адміністративне правопорушення та оскаржуваній постанові того факту, що ОСОБА_1 не мав права керування транспортним засобом, не відповідає дійсності. Фактично він перебував у статусі особи, яка не має при собі посвідчення водія, а не особи, яка не має права керування або позбавлена такого права.
Апелянт звертає увагу, що протокол та інші матеріали справи не містять відомостей чи документів щодо отримання ОСОБА_1 посвідчення про право керування транспортним засобом, відомостей про вилучення посвідчення чи позбавлення такого права, а також про закінчення строку позбавлення права керування. Натомість керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила поліцейському посвідчення водія утворює об`єктивну сторону правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП. Повторне скоєння правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП не утворює повторності та об`єктивної сторони правопорушення визначеного ч. 5 ст. 126 КУпАП.
Крім того, як зазначає апелянт, у протоколі відсутнє посилання на відповідне рішення суду чи уповноваженої особи про притягнення ОСОБА_1 протягом року до відповідальності за частинами другою - четвертою ст. 126 КУпАП.
Таким чином, на думку захисника, в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, однак вказані обставини судом першої інстанції досліджені не були, оцінка їм не надана.
Стосовно доказів по справі, на яких ґрунтується оскаржувана постанова, апелянт зазначає наступне. До протоколу, що розглядається, додано роздруківку постанови серії ЕНА № 1651329 від 13 березня 2024 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП. Проте вказана постанова, як і протокол, не містить відомостей чи документів щодо отримання ОСОБА_1 посвідчення про право керування транспортним засобом, відомостей про вилучення посвідчення чи позбавлення такого права, а також про закінчення строку позбавлення права керування. Крім того, як зазначалось вище, у протоколі від 21 липня 2024 року відсутнє посилання на зазначену постанову від 13 березня 2024 року.
Апелянт вказує, що до матеріалів справи також додані відеозаписи з бодікамер поліцейських, проте на цих записах відсутні відомості, які б свідчили про повторне протягом року вчинення ОСОБА_1 порушень, передбачених частинами другою - четвертою статті 126 КУпАП.
Відповідно, апелянт стверджує, що докази, на які послався суд у оскаржуваній постанові, не можуть слугувати беззаперечними доказами скоєння ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП.
Таким чином, на думку апелянта, судом неправильно застосовано Закон (положення ст. 126 КУпАП), що призвело до неправильної кваліфікації дій особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, оскільки ця постанова прийнята за умови недостатності доказів, а саме відсутності достатніх доказів, які б підтверджували факт адміністративного правопорушення.
Поміж іншого, апелянт зазначає, що суд першої інстанції не прийняв до уваги клопотання захисника та позицію особи, що притягається до адміністративної відповідальності, і розглянув справу, не забезпечивши ОСОБА_1 права на адвоката та належну юридичну допомогу.

ОСОБА_1 та захисник Сологуб С.А., будучи належним чином повідомленими про день та час розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, причини неявки не повідомили та клопотань про відкладення не подавали. Враховуючи наведене та вимоги ч. 6 ст. 294 КУпАП, апеляційний розгляд проведено у їх відсутність. 

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали провадження, дослідивши відеозапис з нагрудних камер працівників поліції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав. 
Щодо питання про поновлення строку на оскарження постанови, то слід зазначити, що як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_1 , хоча і був присутній в судовому засіданні, втім копію постанови отримав 28 жовтня 2024 року, що підтверджується відповідною розпискою. У зв`язку з викладеним, з метою забезпечення реалізації права на апеляційний перегляд судового рішення, вважаю, що строк апеляційного оскарження постанови судді Солом`янського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2024 року слід поновити.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративні правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Водночас, положеннями ст. 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що суд першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 вказаних вимог закону дотримався в повному обсязі, з`ясував всі обставини, дослідив і належним чином оцінив всі докази та дійшов правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, за обставин, викладених у постанові суду.
Статтею 126 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством.
Відповідно до ч. 5 ст. 126 КУпАП адміністративна відповідальність передбачена за повторне  керування транспортним засобом особою, яка не має права керування транспортним засобом.
Всупереч доводам апеляційної скарги захисника, винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, за обставин, викладених у постанові, підтверджується зібраними у справі та дослідженими судом доказами, які містяться в матеріалах справи про адміністративне правопорушення, а саме: протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 862250 від 21 липня 2024 року; постанові про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі серія ЕНА № 1651329, якою ОСОБА_1 піддано адміністративному стягненню за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП у виді штрафу у розмірі 3 400 грн., даних відеозаписів, здійснених на нагрудні відеокамери (відеореєстратори) № 477756 та № 472126 та поясненнях наданих ОСОБА_1 в судовому засіданні.
Ці докази є належними, допустимими та достовірними, оскільки вони здобуті з додержанням процесуальної процедури, не суперечать фактичним обставинам справи і об`єктивно узгоджуються між собою.
Доводи апеляційної скарги захисника про те, що зазначення у протоколі про адміністративне правопорушення та оскаржуваній постанові того факту, що ОСОБА_1 не мав права керування транспортним засобом, не відповідає дійсності, оскільки фактично він перебував у статусі особи, яка не має при собі посвідчення водія, а не особи, яка не має права керування або позбавлена такого права, є безпідставними з огляду на наступне.
Відповідно до положень ст. 15 Закону України «Про дорожній рух» право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії. Забороняється керування транспортними засобами особам, до яких застосовано адміністративне стягнення чи кримінальне покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, протягом строку позбавлення, а також особам, щодо яких державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.
Відповідно до п. 2 Положення «Про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.1993 № 340, особи допускаються до керування транспортними засобами за наявності у них національного посвідчення водія України на право керування транспортними засобами відповідної категорії - посвідчення водія, крім випадків встановлення особам тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами.
Посвідчення водія є документом, що посвідчує особу та її спеціальний статус у частині підтвердження права його власника на керування транспортними засобами.
Пунктом 20 вказаної постанови визначено, що особам, позбавленим права на керування транспортними засобами за керування такими засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, посвідчення водія повертається після обов`язкового проходження позачергового медичного огляду та складення теоретичного і практичного іспитів з урахуванням вимог абзацу третього цього пункту.
Виходячи із системного аналізу зазначених норм, суд вважає, що правова природа стягнення у виді позбавлення права керувати транспортними засобами не зводиться виключно до вилучення бланка посвідчення водія, а полягає у забороні керувати транспортними засобами як такими.
Диспозиція ч. 2 ст. 126 КУпАП прямо передбачає наступний склад адміністративного правопорушення: «керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом». За таких умов суб`єктом такого правопорушення є особа, яка на час здійснення керування транспортним засобом вже не має або ніколи не мала права на таке керування, що в повній мірі відповідає особі ОСОБА_1 .
Частина 5 ст. 126 КУпАП є спеціальною нормою, яка передбачає відповідальність особи, яка не має права керування транспортним засобом, однак, здійснює таке керування повторно, протягом року. 
Зважаючи на вищевикладене, особа, яка не має права на керування транспортними засобами, однак повторно протягом року вчинила правопорушення у вигляді такого керування, є суб`єктом правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП.
Таким чином, хоч станом на 21 липня 2024 року строк позбавлення права керування транспортними засобами ОСОБА_1 , визначений постановою Оболонського районного суду м. Києва від 01 лютого 2023 року закінчився, разом з тим, він не відновив посвідчення водія у встановленому законом порядку, а тому вважається таким, що не має права керування транспортним засобом. 
Що стосується доводів апеляційної скарги про відсутність у протоколі посилання на відповідне рішення суду чи уповноваженої особи про притягнення ОСОБА_1 протягом року до відповідальності за частинами 2-4 ст. 126 КУпАП, то вказані обставини не впливають на обсяг прав та обов`язків особи, не спростовують події та складу адміністративного правопорушення і не перешкоджають реалізації права на захист, а як доказ цієї обставини наявні в матеріалах справи. 
Також відсутність на відеозаписах з бодікамер поліцейських відомостей, які б свідчили про повторне протягом року вчинення ОСОБА_1 порушень ч.ч. 2-4 ст. 126 КУпАП, не свідчить про відсутність в діях ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, оскільки наявність повторності підтверджується іншими наявними у справі доказами, а саме, копією постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА №1651329, відповідно, правильність кваліфікації дій особи за ч. 5 ст. 126 КУпАП знайшла своє підтвердження під час судового розгляду.
Отже, будь-яких доводів на спростування винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП апеляційна скарга захисника не містить, а тому твердження апеляційної скарги про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, є необґрунтованими. 
З приводу доводів апеляційної скарги про проведення судового засідання судом першої інстанції у відсутність особи, що притягається до адміністративної відповідальності та її захисника, то слід відмітити, що ОСОБА_1 міг скористатись своїми правами під час апеляційного розгляду, проте, будучи неодноразово належним чином повідомленими про день та час апеляційного розгляду, ні він, ні його захисник в судове засідання не з`явилися.
Накладаючи на ОСОБА_1 адміністративне стягнення, суд дотримався загальних правил накладення стягнення за адміністративне правопорушення, передбачених ст. 33 КУпАП, та призначив стягнення у мінімальних межах, передбачених санкцією ч. 5 ст. 126 КУпАП.
Будь - якого неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які б могли стати підставою для скасування рішення суду першої інстанції, апеляційним судом не встановлено. 
З урахуванням вищезазначеного, вважаю, що постанова судді Солом`янського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності є законною та обґрунтованою і апеляційних підстав для її скасування не вбачаю.
На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП,-

п о с т а н о в и л а:

Клопотання захисника Сологуба С.А. в інтересах ОСОБА_1 - задовольнити та поновити строку на апеляційне оскарження постанови Солом`янського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2024 року.
Апеляційну скаргу захисника Сологуба С.А. в інтересах ОСОБА_1 - залишити без задоволення. 
Постанову судді Солом`янського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2024 року, якою  ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 40 800 (сорок тисяч вісімсот) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк п`ять років, без оплатного вилучення транспортного засобу - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає чинності з моменту її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає. 

Суддя Л.І. Кепкал