Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 695/869/25 
номер провадження 2/695/264/26

25 серпня 2026 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області у складі:
головуючого судді   Середи Л.В. 
за участю секретаря с/з   Оніщенко Н.В. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Золотоноша в порядку спрощеного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром маркет» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики №75749793 від 22.05.2021 року, -

ВСТАНОВИВ:
ТОВ «Фінпром маркет» звернулося до Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 22.05.2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено Договір позики №75749793, за умовами якого позикодавець надав відповідачу грошові кошти в розмірі 15 000 грн. на строк 30 днів зі сплатою процентів у розмірі 1,99% на день (базова процентна ставка/фіксована). Договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису PVq7y1ADWC), що був надісланий на вказану відповідачем електронну адресу, у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію».
Відповідач отримав від позикодавця позику в сумі 15 000.00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №489а4481-80с4-46d5-bab8-35087565508d від 22.05.2021 року.
Згідно п. 5.2. Договору позичальник до моменту підписання договору вивчив цей договір та Правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), що розміщені на сайті http://mycredit.ua/ua/documents-license/, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору, а також зазначена в правилах процедура і наслідки оформлення позичальником продовження строку користування позикою (пролонгація) або застосування автопролонгації, йому зрозумілі.
Згідно з п. 6.5. Правил надання грошових коштів у позику ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», у редакції на час укладення Договору у разі неповернення/повернення не в повному розмірі/несвоєчасного повернення позики та процентів, позичальнику на таку не повернуту позику (або її частину) Товариство має право нараховувати проценти у розмірі, передбаченому договором позики, за кожний день понадстрокового користування позикою (або її частиною), починаючи з першого дня такого понадстрокового користування та закінчуючи днем повернення позики (або її частини) та процентів, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів.
Таким чином, у самому договорі позики встановлено строк позики 30 днів, однак у Правилах надання грошових коштів позики наявні умови щодо пролонгації або автопролонгації строку користування позикою. Умовами, які передбачені у Правилах надання грошових коштів у позику, строк пролонгації обмежено 90 календарних днів.
Відповідач отримані від позикодавця кошти не повернув, у зв`язку з чим за ним утворилась заборгованість в сумі 45 068,85 грн., яка складається з
- 15 000,00 грн. заборгованість за основною сумою боргу;
- 30 068,85 грн. заборгованість за відсотками.
19.11.2021 р. ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» (ідентифікаційний код юридичної особи – 35017877) уклали договір факторингу № 1911 від 19.11.2021 р., за умовами якого останній набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників в тому числі за договором позики №75749793 від 22.05.2021 р. 
Крім того, 03.04.2023 р. ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та ТОВ «Фінпром маркет» (ідентифікаційний код юридичної особи – 43311346) уклали договір факторингу №030423-фк від 03.04.2023 р., за умовами якого позивач набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників в тому числі за договором позики №75749793 від 22.05.2021 р. 
Враховуючи вищевикладене, посилаючись на приписи цивільного законодавства, позивач просить суд стягнути із відповідача заборгованість за договором позики в розмірі 45 068,85 грн. та понесені судові витрати, які складаються із суми сплаченого судового збору у розмірі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 500,00 грн.
Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 10.03.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Відповідач надав до суду письмові пояснення на позовну заяву відповідно до яких не заперечував факт укладення 22.05.2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ним договору позики № 75749793 шляхом використання одноразового ідентифікатора на суму 15 000,00 гривень зі строком повернення до 20.06.2021 року, а також отримання вказаних коштів на свій банківський картковий рахунок. Відповідач зазначає, що частково виконав свої зобов`язання перед первісним кредитором, здійснивши платежі на загальну суму 5 751,15 гривень (21.06.2021 — 1786,05 грн, 28.06.2021 — 1786,05 грн, 06.07.2021 — 2179,05 грн), які мають бути зараховані в рахунок погашення заборгованості за процентами, що підлягали сплаті за межами основного строку користування позикою. Посилаючись на правові позиції Великої Палати Верховного Суду (зокрема у постановах від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц тощо), відповідач наголошує, що після спливу визначеного договором строку позики (після 20.06.2021 року) право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування позикою припиняється. Нарахування первісним кредитором процентів за ставкою 1,99% за день поза межами строку кредитування (за період після 20.06.2021 року) є неправомірним. Відповідач зазначає, що умовами договору передбачена спеціальна процентна ставка за понадстрокове користування позикою в розмірі 2,70% на день. Проте, оскільки спірний період припадав на час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України через пандемію COVID-19 (з 12.03.2020 до 30.06.2023), підвищена процентна ставка за понадстрокове користування позикою не підлягає застосуванню, а договір не містить положень щодо права позикодавця застосовувати базову фіксовану ставку 1,99% на день за період понадстрокового користування. Відповідач зазначає про відсутність належних доказів його письмового повідомлення про неодноразову заміну кредитора в зобов`язанні (від ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» до ТОВ «Фінансова компанія управління активами», а згодом — до позивача ТОВ «Фінпром Маркет»). У зв`язку з цим, на підставі ст. 518 ЦК України, відповідач має право висувати проти вимог нового кредитора всі заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред`явлення йому вимоги (зокрема щодо неправомірності нарахування процентів після 20.06.2021 року). З урахуванням здійснених платежів та норм чинного законодавства, відповідач вважає правомірними вимоги позивача лише в частині стягнення основної суми боргу в розмірі 15 000,00 гривень та нарахованих процентів за період фактичного строку користування позикою (з 22.05.2021 по 20.06.2021), а також просить пропорційно зменшити розмір судових витрат і витрат на правничу допомогу, що підлягають стягненню з нього на користь позивача.
Представник позивача у відповіді на відзив заперечував доводи сторони відповідача вказуючи, що згідно з усталеною судовою практикою Верховного Суду (зокрема у постановах від 07.02.2018 у справі № 2-2035/11, від 23.02.2022 у справі № 761/1543/20 тощо), відсутність окремого письмового повідомлення боржника про відступлення права вимоги не позбавляє останнього обов`язку погашення боргу, а лише дає право на виконання зобов`язання первісному кредитору. Доказів виконання зобов`язань перед первісним кредитором або визнання договорів факторингу недійсними відповідач матеріалам справи не надав. Крім того, належним повідомленням про заміну кредитора є саме звернення з цим позовом до суду та долучення відповідних доказів переходу прав вимоги. Позивач наголошує, що відповідно до п. 5.2 договору та п. 6.5 Правил надання грошових коштів у позику (які є публічною офертою і з якими відповідач ознайомився та погодився під час підписання договору за допомогою електронного ідентифікатора), у разі несвоєчасного повернення позики товариство має право нараховувати проценти за кожний день понадстрокового користування. Позивач звертає увагу, що згідно зі ст. 599 ЦК України та правовими позиціями Верховного Суду (постанова від 14.02.2024 у справі № 911/94/23, постанова від 26.06.2018 у справі № 910/9072/17), закінчення строку дії договору не є підставою для припинення зобов`язань, які продовжують діяти до їх повного виконання. Крім того, позивач зазначає, що за умовами договору за понадстрокове користування позикою передбачена підвищена ставка в розмірі 2,70% за день. Проте, зважаючи на фінансовий стан відповідача, позивач свідомо не застосовував цю підвищену ставку, а здійснив нарахування за базовою ставкою 1,99% виключно до моменту відступлення права вимоги, що виключає безпідставність чи надмірність таких нарахувань. При цьому всі платежі, які були фактично здійснені відповідачем на користь первинного кредитора, враховані позивачем у повному обсязі та виключені з розрахунку заборгованості, що пред`явлена до стягнення у цьому позові, а тому твердження відповідача про неврахування таких оплат суперечать матеріалам справи. Позивач підкреслює, що відповідач та його представник не долучили до відзиву жодних доказів на спростування позовних вимог (зокрема контррозрахунку заборгованості), а тому відзив ґрунтується виключно на припущеннях і незгоді з доказами позивача, тоді як оцінка доказів є виключною компетенцією суду відповідно до ст. 89 ЦПК України.
У судове засідання представник позивача не прибув, але скерував до суду заяву в якій просив здійснювати розгляд справи без його участі, на задоволенні позову наполягав, проти заочного розгляду справи не заперечував.
Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили. Представником відповідача у квітні 2026 була подана заява про проведення судового засідання за її відсутності, у подальшому представник відповідача жодних клопотань до суду не подавала.
Водночас у матеріалах справи містяться подані стороною відповідача письмові пояснення на позовну заяву, в яких представник відповідача виклав свої письмові заперечення та пояснення щодо суті пред`явлених позовних вимог. Оскільки наявні у справі матеріали містять достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, а участь сторін не була визнана судом обов`язковою, суд вважає за можливе провести судовий розгляд за відсутності учасників справи на підставі наявних у ній письмових доказів і пояснень.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України  фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, на підставі повного, об`єктивного та всебічного дослідження, суд встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.
Щодо укладення кредитного договору та його умов.
22.05.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено договір позики №75749793, який підписаний електронним підписом з одноразовим ідентифікатором (PVq7y1ADWC).
Згідно з п. 1 Договору позики, за цим договором позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити плату (проценти) від суми позики.
Відповідно до п. 2 Договору, умови надання позики є наступними: сума позики 15 000,00 грн; строк позики 30 днів; процентна ставка (базова) за день 1,99 % (фіксована); дата надання позики 22.05.2021; дата повернення позики 21.06.2021, знижена процентна ставка 1,89%; процентна ставка за понадстрокове користування позикою (її частиною) за день (не застосовується в період карантину) 2,70%, орієнтовна загальна вартість позики 23 505 грн..
Згідно з п. 3 Договору, позикодавець надає позичальнику детальний перелік складових загальної вартості кредиту у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб за формою, наведеною в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що зазначена у додатку №1 до договору, який є його невід`ємною частиною.
Відповідно до п. 4 Договору проценти за цим договором нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення, на залишок позики.
Позичальник до моменту підписання договору вивчив цей договір та Правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), що розміщені на сайті http://mycredit.ua/ua/documents-license/, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору, а також зазначена в правилах процедура і наслідки оформлення позичальником продовження строку користування позикою (пролонгація) або застосування автопролонгації, йому зрозумілі (п. 5.2. Договору).
Згідно п. 1 вказаного договору позикодавець зобов`язується позичальнику перерахувати грошові кошти на банківський картковий рахунок позичальника. 
У вказаному договорі у графі реквізити сторін зазначено картковий рахунок позичальника НОМЕР_1 .
Цей Договір укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», договір прирівнюється до укладеного в письмовій формі (п. 12 Договору).
До матеріалів справи позивач додав Правила надання грошових коштів у позику ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (на умовах повернення позики в кінці строку позики), затверджені рішенням загальних зборів учасників вказаного товариства № 14/05/2021 від 14 травня 2021 року (далі – Правила).
Згідно п. 6.5 Правил у разі неповернення/повернення не у повному розмірі/несвоєчасного повернення позики та процентів, позичальнику на таку неповернуту позику (або її частину) товариство має право нараховувати проценти у розмірі, передбаченому договором позики, за кожний день понадстрокового користування позикою (або її частиною), починаючи з першого дня такого понадстрокового користування та закінчуючи днем повернення позики (або її частини) та процентів, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів.
Згідно з п. 7.4 вказаних Правил, позичальник має право подовжити строк користування позикою необмежену кількість разів. Для цього позичальнику необхідно вчинити відповідні дії та виконати умови для оформлення пролонгації (п.п. 7.5-7.7 Правил).
У свою чергу п. 7.12 Правил визначає, що з метою недопущення наслідків понадстрокового користування позикою сторони домовились, що у разі якщо у позичальника на дату закінчення строку позики наявна заборгованість за договором позики і позичальником не оформлено пролонгацію, строк позики автоматично подовжується на один календарний день.
Згідно п.п. 7.13-7.16 Правил строк автопролонгації обчислюється з дня, що слідує за днем закінчення строку позики. При автопролонгації змінюється кінцева дата строку позики та кінцева дата строку (терміну) дії договору позики на один календарний день. 7.14. Проценти під час автопролонгації нараховуються за базовою процентною ставкою, вказаною в договорі позики. Позичальник не заперечує та погоджується, що автопролонгація може здійснюватися необмежену кількість разів та не потребує додаткового документального оформлення з боку сторін. Позичальник погоджується, що застосування повторної автопролонгації здійснюється за умови наявності непогашеної позики (її частини) та не потребує додаткової згоди позичальника. Подовження строку позики на умовах автопролонгації припиняється у разі якщо на протязі 90 автопролонгацій поспіль позичальником не погашено позику.
На виконання умов Договору позики №75749793 від 22.05.2021 ТОВ ««1 Безпечне агентство необхідних кредитів» на вказаний позичальником рахунок № НОМЕР_1 перерахувало кошти в розмірі 15 000,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №489а4481-80с4-46d5-bab8-35087565508d від 22.05.2021 року, а також довідкою ТОВ «ФК «Фінекспрес» від 07.02.2025 за вих. №КД-000008409/ТНПП.
Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 27.04.2026 задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів та зобов`язано АТ КБ «Приватбанк» надати інформацію про власника картки № НОМЕР_1 , а також про зарахування коштів на вказаний картковий рахунок.
Згідно листів АТ КБ «Приватбанк» від 19.05.2026 за №20.1.0.0.0/7-260512/77095-БТ на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано картку № НОМЕР_2 , крім того додано виписку по вказаному рахунку відповідно до якого 22.05.2021 було здійснено зарахування коштів на вказаний картковий рахунок у розмірі 15 000.00 грн.
Надаючи правову оцінку вказаним правовідносинам суд зазначає наступне.
За приписами ст.ст. 6, 626, 628, 638 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні його умов. Договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення прав та обов`язків, яка має містити істотні умови (зокрема, щодо предмета).
Згідно зі ст. 207 та ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі (недодержання якої тягне його нікчемність) і вважається таким, якщо його зміст зафіксовано в одному або кількох документах чи виражено за допомогою технічних засобів зв`язку.
Відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України та Закону України «Про електронну комерцію», договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою сторін, прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі.
Електронний договір укладається шляхом пропозиції (оферти) та її прийняття (акцепту) через заповнення форми або вчинення конклюдентних дій в системі суб`єкта електронної комерції (ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», електронний правочин може підписуватися за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Згідно з п.п. 6, 12 ч. 1 ст. 3 цього Закону, одноразовий ідентифікатор — це алфавітно-цифрова послідовність (ОТР-пароль), що надсилається особою, яка пропонує укласти договір, на номер чи засіб зв`язку, вказаний під час реєстрації, та додається до електронного повідомлення для прийняття оферти.
Згідно зі ст.ст. 2, 6, 11 Закону України «Про захист персональних даних», обробка персональних даних здійснюється за згодою суб`єкта або на підставі укладення та виконання правочину, стороною якого він є.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до правового висновку, викладеного у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, провадження № 61-7203св20, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, провадження № 61-8449св19, від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19, провадження № 61-9071св20, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Таким чином, підписавши окремо кредитний договір за допомогою одноразового ідентифікатора (одноразового пароля), відповідач добровільно погодився на визначені у ньому умови кредитування та взяв на себе відповідні зобов`язання.
При цьому варто зазначити, що без реєстрації та здійснення входу на веб-сайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету та без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, кредитний договір не був би укладений, що повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду в постановах від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20, від 12 серпня 2022 року у справі № 234/7297/20, від 09 лютого 2023 року у справі № 640/7029/19.
Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що без введення логіна і паролю в інтернет-банкінгу (де він обслуговується), які відомі виключно останньому, здійснення його верифікації, передання ним та отримання позивачем персональних даних від відповідача з метою укладення договору, є неможливим. А в матеріалах справи відсутні докази протиправності дій третіх осіб стосовно відповідача, як і незаконності заволодінням його персональними даними.
З окремим позовом щодо визнання договору або його окремих положень недійсними відповідач не звертався, так само, відсутнє звернення відповідача до правоохоронних органів щодо укладення кредитного договору від його імені третіми особами шляхом використання його особистих даних, відкриття кримінального провадження за статтею шахрайство, тощо.
Відтак суд, оцінюючи докази, які містяться в матеріалах справи приходить до висновку, що позивачем належним чином доведено обставини як укладення кредитного договору так і отримання кредитних коштів на рахунок відповідача.
Щодо розрахунку заборгованості.
Позивачем надано до позову розрахунок заборгованості за договором позики №75749793 від 22.05.2021 р. за період з 22.05.2021 по 24.02.2025, з якого вбачається, що за відповідачем рахується заборгованість у розмірі 45 068.85 грн., з яких: заборгованість за тілом позики 15 000,00 грн., заборгованість за відсотками 30 068,85 грн. Заборгованість розрахована за періоди, які вказані в п. 2.2 договору та п.,п. 6.5, 7.16 вказаних вище Правил, виходячи із ставки, вказаної в договорі в п. 2.3 договору, тобто 1.99%. Також у вказаному розрахунку відображено сплату позичальником сум заборгованості (21.06.2021 – 1786.05 грн.; 28.06.2021 – 1786.05 грн. та 06.07.2021 – 2179,05 грн., а разом 5751,15 грн.).
Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Згідно з ч.1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Частиною 1 статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 643/17966/14-ц (провадження № 14-203цс19) викладено правовий висновок про те, що "стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі не спростування презумпції правомірності договору (у справі, що переглядається, - у зв`язку зі скасуванням судового рішення) всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню".
Відповідно до пунктів 7.12-7-16 Правил, з метою недопущення наслідків понадстрокового користування позикою сторони домовились, що у разі якщо у позичальника на дату закінчення строку позики наявна заборгованість за Договором позики і позичальником не оформлено пролонгацію, строк позики автоматично подовжується на один календарний день (далі - автопролонгація). Строк автопролонгації обчислюється з дня, що слідує за днем закінчення строку позики. При автопролонгації змінюється кінцева дата строку позики та кінцева дата. Проценти під час автопролонгації нараховуються за базовою процентною ставкою, вказаною в Договорі позики. Позичальник не заперечує та погоджується, що автопролонгація може здійснюватися необмежену кількість разів та не потребує додаткового документального оформлення з боку сторін. Позичальник погоджується, що застосування повторної автопролонгації здійснюється за умови наявності непогашеної позики (1 частини) та не потребує додаткової згоди позичальника. Подовження строку позики на умовах автопролонгації припиняється у разі якщо на протязі 90 автопролонгацій поспіль позичальником не погашено Позику.
Таким чином у договорі встановлено строк позики 30 днів, однак у самому договорі позики наявні умови щодо пролонгації (продовження строку користування позикою). Умовами, які передбачені у Правилах, строк пролонгації обмежено 90 календарними днями після користування позикою у визначений договором строк.
З наведеного алгоритму укладання договору позики вбачається, що без ознайомлення/погодження з Умовами договору позики та Правилами надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики) подальше укладення електронного договору позики на сайті є неможливим. Таким чином, підписанням договору позики позичальник підтвердив прийняття відповідних умов надання кредиту, а також засвідчив, що він повідомлений кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20.
Водночас, зобов`язання невиконане боржником перед кредитором у повному обсязі протягом строку дії договору, продовжує своє існування до його повного і належного виконання або ж припинення в регламентований договором спосіб. Закінчення строку дії договору не є підставою для відхилення від узгоджених в угоді умов, на яких має бути досягнута мета правовідношення.
Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду у справі №911/94/23 від 14 лютого 2024 року.
Верховий Суд у постанові від 09 жовтня 2024 року у справі №582/202/22 зазначив, що умови договорів про сплату відсотків за користування кредитами є справедливими та не призводять до дисбалансу прав та обов`язків сторін договорів, оскільки оспорювані пункти договорів про розміри відсоткової ставки погоджено за домовленістю сторін (договори укладені в електронній формі, про умови договорів позивач була ознайомлена попередньо, а відтак вільно та свідомо погодилась виконувати взяті на себе зобов`язання, у тому числі і щодо сплати процентів за користування кредитним коштами). Кредитний договір укладений на визначений термін, за якими позивач повинен сплатити проценти, що є платою за користування кредитом, а не компенсацією у розумінні статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів".
Відтак, нарахування процентів за користування кредитом є правомірним, узгоджується з умовами укладеного договору позики і здійснювалося в межах погодженого сторонами строку.
Відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав, у зв`язку з чим кредитний договір було автоматично пролонговано, а строк користування кредитом було продовжено на 90 календарних днів поспіль.
При цьому позивачем обгрунтовано продовження строку дії користування позикою в порядку автопролонгації на підставі п. 6.5, 7.12-7-16 Правил, що не потребує додаткової згоди позичальника.
Відтак, доводи сторони відповідача про стягнення процентів після закінчення строку кредитування не ґрунтуються на вимогах ні закону ні укладеного договору презумпцію правомірності якого не спростовано, а тому такі доводи не заслуговують на увагу, а вимоги позивача про стягнення відсотків є обґрунтованими та такими, що підлягалють задоволенню.
У період строку дії договору позики відповідач не звертався до ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" із заявою про надання роз`яснень незрозумілих йому умов договору або за додатковою інформацією щодо умов кредитування, Правил надання грошових коштів у позику ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів", а також з пропозицією про внесення будь-яких змін до запропонованої редакції договору.
Більше того у розрахунку позивача відображено сплату відповідачем частину грошових коштів, відтак відповідач фактично погодився з усіма умовами такого договору та частково виконував його.
Відповідачем розрахунок в частині тіла кредиту та нарахованих процентів не заперечено та не спростовано, а тому такий береться судом до уваги як розмір наявної заборгованості перед позивачем.
За змістом висновку Верховного Суду у постанові від 25 січня 2023 року у справі № 209/3103/21 саме на сторону відповідача покладено процесуальний обов`язок спростування розміру заборгованості, заявленого стороною позивача.
Власного розрахунку на спростування наданого товариством, відповідачем суду не надано, наявними в матеріалах справи доказами не спростовано.
Враховуючи вказане вище, суд приходить до висновку, що позивачем доведено факт укладення 22.05.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 договору позики № 75749793, а також отримання відповідачем кредитних коштів у загальному розмірі 15 000 грн. 00 коп. на підставі вказаного вище договору.
Слід зазначити, що зі всіма умовами кредитування відповідач був ознайомлений і прийняв умови договору позики від 22.05.2021. Навіть, після отримання кредитних коштів, він не відмовився від договору і не повернув у повному обсязі отримані у кредит грошові кошти.
Таким чином розмір заборгованості за договором позики №75749793 від 22.05.2021 становить 45 068 грн. 85 коп., з яких: 15 000 грн. 00 коп. - залишок за основною сумою боргу; 30 068 грн. 85 коп. - залишок за відсотками.
Щодо пере6ходу права вимоги.
19.11.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» укладено Договір факторингу №1911, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія управління активами» набуло права вимоги до боржників, вказаних в реєстрі прав вимоги.
Відповідно до реєстру прав вимоги № 3 від 19.11.2021 р. ТОВ «Фінансова компанія управління активами» набуло прав вимоги до ОСОБА_1 за договором позики №75749793 від 22.05.2021 р..
03.04.2023 між ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та ТОВ «Фінпром Маркет» укладено Договір факторингу №030423-ФК, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія управління активами» передає (відступає) ТОВ «Фінпром Маркет» за плату належні йому права вимоги, ТОВ «Фінпром Маркет» приймає належні ТОВ «Фінансова компанія управління активами» права вимоги до боржників, зазначених у реєстрах боржників.
Відповідно до реєстру прав вимоги від 03.04.2023 р. ТОВ «Фінансова компанія управління активами» набуло прав вимоги до ОСОБА_1 за договором позики №75749793 від 22.05.2021 р..
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України підставою заміни кредитора у зобов`язанні є передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
За сформованою позицією Верховного Суду у постанові від 05 грудня 2018 року у справі № 643/4902/14-ц тлумачення ч. 1 ст.512ЦК України дає підстави для висновку, що відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору факторингу (глава 73 ЦК України).
Частиною першою статті 513 ЦК України передбачено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. 
Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Таким чином, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж (ст. 1082 ЦК України).
Водночас, при умові, якщо відповідач з будь-яких підстав не отримав вищезазначені повідомлення про відступлення права вимоги, має місце той факт, за яким відповідач не мав жодних перешкод для реалізації свого зобов`язання по сплаті кредитної заборгованості на рахунки первісного кредитора, які вказані у кредитному договорі і таке виконання було б належним, відповідно до вимог ст. 516 ЦК України, що узгоджується з позицією Верховного Суду, яка висвітлена у постанові від 23.09.2015 у справі № 6-979цс15.
Якщо боржник не сплачував заборгованість за кредитним договором ні новому, ні первісному кредитору, внаслідок чого в останнього утворилася заборгованість, правильним є стягнення заборгованості на користь нового кредитора, оскільки неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі.
Наведені висновки суду узгоджуються з правовою позицією, наведеною у постановах Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі за № 361/2105/16-ц та від 06 лютого 2018 року у справі за № 278/1679/13-ц, від 06 лютого 2019 року у справі за № 667/11010/14-ц.
Відступлення права вимоги може здійснюватися на виконання різних зобов`язальних договорів. Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що відступлення права вимоги може відбуватись, зокрема, на підставі договору купівлі-продажу, дарування, міни (постанова від 16.03.2021 у справі № 906/1174/18, провадження № 12-1гс21, пункт 57). Відповідно до статті 1077 ЦК України відступлення права вимоги може відбуватись і на підставі договору факторингу. Правова природа відповідного договору незалежно від його назви визначається виходячи зі змісту прав та обов`язків сторін договору. Вказана позиція висвітлена у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 910/16579/20 від 07.09.2022 (п. 9.5).
Слід також зазначити, що метою укладення договору відступлення права вимоги є безпосередньо передання такого права. Метою договору факторингу є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника. При цесії право вимоги може бути передано як за плату, так і безоплатно. За договором факторингу відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату. Вказані правові висновки висвітлені у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 909/968/16 від 11.09.2018 (п. 59, 60).
Отже, враховуючи зазначені вище обставини, до ТОВ «Фінпром маркет», відповідно до укладеного договору факторингу № 030423-ФК від 03.04.2023 перейшло право грошової вимоги до відповідача за договором позики №75749793 від 22.05.2021.
Як уже зазначалось вище, всупереч умовам договору позики відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення кредитної заборгованості ні на рахунки ТОВ «Фінпром маркет», ні на рахунки ТОВ «Фінансова компанія управління активами», ні на рахунки первісного кредитора ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів».
Тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними, стверджені належними, допустимими доказами та підлягають до повного задоволення.
Суд задовольняючи позов, на підставі ст. 141 ЦПК України стягує з відповідача на користь позивача 2422,40 грн. судового збору.
Щодо витрат на правову допомогу в розмірі 3500,00 грн., про стягнення яких заявлено позивачем, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких за частиною 3 статі 133 ЦПК України належать витрати на професійну правову допомогу, які за змістом статті 137 ЦПК України несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Приписами ст. 141 ЦПК України визначено: розмір витрат, які сторона сплатила у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Слід зазначити, що Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у додатковій постанові у справі № 201/14495/16-ц від 30.09.2020, провадження № 61-22962св19, зазначив, що підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, її розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02.07.2020 у справі № 362/3912/18 (провадження №61-15005св19).
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини 4 статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, тому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, а суд при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу повинен надати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких відповідач має заперечення.
Частиною 3 статті 141 ЦПК України закріплено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи.
У ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року по справі №755/9215/15-ц.
Як убачається з матеріалів справи, понесені позивачем витрати на правничу допомогу в розмірі 3500,00 грн. підтверджуються договором про надання правничої допомоги №01-11/24 від 01.11.2024; витягом з акту прийому-передачі наданої правничої допомоги №5-П від 18.12.2024 із детальним описом робіт на суму 3 500,00 грн., додатком №1 до договору №01-11/24 про надання правничої допомоги від 01.10.2024 року.
З наданого представником відповідача акту приймання передачі наданих послуг № 5-П до Договору № 1-11/24 від 001.11.2024 року вбачається, що адвокатом Ткаченко Ю.О. надано позивачу наступні послуги: вивчення наявних у клієнта документів, проведення їх аналізу, визначення правової позиції/аналіз судової практики та збір документів/доказів (у разі відсутності у клієнта необхідних документів/докуазів, адвокат збирає їх самостійно шляхом направлення адвокатських запитів) по малозначних справах для формування позовної заяви - 500 грн.; підготовка/складення позовної заяви до боржника за довогором позики (клієнти самостійно подає позовну заяву до суду у зручний для клієнта спосіб в електронній або письмовій формі) - 3000 грн..
Водночас, як судом зазначалося вище, судові витрати мають бути співмірними із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт. 
Ця справа є малозначною, розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, без участі представника позивача і не становить жодної правової чи фактичної складності, оскільки спір стосується типового мікрокредитування, а позовна заява ґрунтується на стандартних розрахунках, які не вимагали значних витрат часу. Крім того матеріали справи не містять будь-яких відомостей про те, які докази збирав представник позивача, адже останні були надані кредитною спілкою. Ураховуючи критерій розумності, справедливості та пропорційності, а також те, що клієнт самостійно подавав позов до суду, суд вважає заявлений розмір витрат на підготовку позову (3 500,00 грн) явно завищеним і таким, що не відповідає реальному обсягу наданої правової допомоги. За таких обставин суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення клопотання та зменшення витрат на професійну правничу допомогу до розумної межі - у сумі 1 500,00 грн, які підлягають стягненню з відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-
ВИРІШИВ:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром маркет» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики №75749793 від 22.05.2021 року - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром маркет» (код ЄДРПОУ 43311346) заборгованість за договором позики №75749793 від 22.05.2021 в розмірі 45 068 (сорок п`ять тисяч шістдесят вісім) гривень 85 коп., з яких: 15 000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 30 068,85 грн. - сума заборгованості за відсотками.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром маркет» судовий збір у сумі 2 422,40 грн. та 1 500,00 грн. витрат на правничу допомогу.
Рішення може бути оскаржено до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів в порядку визначеному ст.ст. 354-356 ЦПК України.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя       Л.В. Середа