Справа № 463/5213/25 Головуючий у 1 інстанції: Боброва Ю.Ю. 
Провадження № 22-ц/811/316/26 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

23 липня 2026 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі: 
головуючої: Н.П. Крайник 
суддів: Я.А.Левика, М.М. Шандри

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргудержавного некомерційного підприємства «Львівський національний медичний університет імені Данила Галицького» на рішення Личаківського районного суду міста Львова від 29 грудня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного некомерційного підприємства «Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького» про визнання протиправним та скасування наказу та стягнення ненарахованої та невиплаченої надбавки, - 
в с т а н о в и в:
06.06.2025 року  ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила визнати незаконним та скасувати наказ № 145/к/тр від 07 лютого 2025 року «Про припинення виплати надбавок за тривалість безперервної роботи працівникам лабораторії природно-вогнищевих трансмісивних інфекцій Науково-дослідного інституту епідеміології та гігієни», виданий Львівським національним медичним університетом імені Данила Галицького у частині щодо ОСОБА_1 , стягнути з відповідача на користь позивачки суму ненарахованої та невиплаченої заробітної плати в розмірі 12435 грн 75 коп.
В обґрунтування позовних вимог покликалася на те, що працює на посаді лаборанта лабораторії природно-вогнищевих трансмісивних інфекцій Науково-дослідного інституту епідеміології та гігієни Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького з 01 квітня 2019 року. Була прийнята на роботу у Львівський науково-дослідний інститут епідеміології та гігієни на посаду лаборанта лабораторії рикетсійних інфекцій з 01 серпня 2001 року. В подальшому Львівський науково-дослідний інститут епідеміології та гігієни було перейменовано у Державну установу «Львівський НДІ епідеміології та гігієни МОЗ України» і наказом МОЗ приєднано до Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького та створено структурний підрозділ «Науково-дослідний інститут епідеміології та гігієни Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького». В період роботи на посаді лаборанта лабораторії природно-вогнищевих трансмісивних інфекцій Науково-дослідного інституту епідеміології та гігієни Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького в структуру її заробітної плати входили наступні види виплат: посадовий оклад, надбавка в розмірі 60 % за стаж роботи в науково-дослідній установі з особливо небезпечними інфекціями.
Заробітну плату, з врахуванням надбавки за стаж роботи в науково-дослідній установі з особливо небезпечними інфекціями, позивач отримувала до 09 лютого 2025 року включно. З 10 лютого 2025 року позивачу повністю припинено виплату надбавки за стаж роботи в науково-дослідній установі з особливо небезпечними інфекціями.
Підставою для припинення виплати надбавки за стаж роботи в науково-дослідній установі з особливо небезпечними інфекціями став Наказ № 145/к/тр від 07 лютого 2025 «Про припинення виплати надбавок за тривалість безперервної роботи працівникам лабораторії природно-вогнищевих трансмісивних інфекцій Науково-дослідного інституту епідеміології та гігієни», виданий ректором Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького (далі по тексту - Наказ).  Із змістом вказаного Наказу №145/к/тр від 07 лютого 2025 позивач ознайомилась лише 10 березня 2025 року.
Таким чином, роботодавцем було змінено істотні умови праці та змінено умови оплати праці шляхом зменшення в односторонньому порядку заробітної плати, припинивши виплату надбавки за стаж роботи в науково-дослідній установі з особливо небезпечними інфекціями, без будь - якого повідомлення про таке припинення, без повідомлення про причини та підстави такого зменшення, з огляду на те, що обсяг трудової функції не змінився. Роботодавець не довів до відома працівника ні зміст наказу, ні інформацію про його прийняття станом на момент запровадження змін в оплаті праці. Ознайомлення з наказом відбулося через 1 місяць після припинення виплати надбавки (запровадження змін в оплаті праці). Вважала згаданий наказ протиправним, таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства. Стверджувала, що надбавка за тривалість безперервної роботи є законодавчо визначеною гарантією, тому припинення її виплати відповідачем є протиправним. Враховуючи, що надбавка припинена з 10 лютого 2025 року, просила стягнути таку з 10 лютого 2025 року по травень 2025 року в розмірі 12435,75 грн. 
Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково.
Стягнуто з державного некомерційного підприємства «Львівський національний медичний університет імені Данила Галицького» на користь ОСОБА_1 ненараховану та невиплачену заробітну плату в розмірі 10174,70 грн (десять тисяч сто сімдесят чотири гривні 70 копійок).
Стягнуто з державного некомерційного підприємства «Львівський національний медичний університет імені Данила Галицького» на рахунок держави 968,97 грн судового збору.
В решті позову відмовлено.
Рішення суду оскаржила представник державного некомерційного підприємства «Львівський національний медичний університет імені Данила Галицького» Романюк Х.І.Вважає рішення незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.
Зазначила, що задовольняючи частково позовні вимоги, суд посилався на ст.103 КЗпП України, яка передбачає, що про нові або зміну діючих умов оплати праці в бік погіршення роботодаваць повинен повідомити працівника не пізніше як за два місяці до їх запровадження або зміни, однак частиною 2 ст.3 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» встановлено, що у період дії воєнного стану, який введено з 24.02.2022 року та який тривав станом на час виникнення спірних правовідносин, повідомлення працівника про зміну істотних умов праці та зміну умов оплати праці , передбачених ч.3 ст.32 та ст.103 КЗпП України, здійснюється не пізніше як до запровадження таких умов. Відтак, суд безпідставно не застосував Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», що призвело до помилкового висновку про наявність підстав для стягнення надбавки за тривалість безперервної роботи за три місяці, а саме з 10.02.2025 року по 10.05.2025 року, замість стягнення за один місяць (від дати визначеної оскаржуваним наказом -10.02.2025 року до дати ознайомлення з наказом - 10.03.2025 року). Просить рішення суду змінити в частині суми стягнення з державного некомерційного підприємства «Львівський національний медичний університет імені Данила Галицького» не нарахованої та невиплаченої заробітної плати.
13 березня 2026 року ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення. Акцентує увагу на тому, що вона продовжує виконувати роботу в науково-дослідній установі з особливо небезпечними інфекціями та роботу у важких і шкідливих умовах праці, тому має право на надбавки за важкі і шкідливі умови праці, що підтверджується наказом №2906-з від 15.10.2024 року «Про продовження результатів атестації робочих місць за умовами праці в університеті». Відповідач порушив процедуру прийняття оскаржуваного наказу №145/4/тр від 07 лютого 2025 року, не довів до відома працівника ні зміст наказу, ні інформацію про його прийняття станом на момент запровадження змін в оплаті праці. Ознайомлення з наказом відбулося через 1 місяць після припинення виплати надбавки (запровадження змін в оплаті праці).
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи судом апеляційної інстанції проведено без повідомлення учасників справи, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних мотивів.
Згідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ст.4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. 
Статтями 12, 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Рішення суду оскаржується відповідачем лише в частині задоволених позовних вимог, а саме стягнення надбавки за тривалість безперервної роботи за три місяці з 10.02.2025 року по 10.05.2025 року.
Рішення в частині відмови у позові про визнання незаконним та скасування наказу № 145/к/тр від 07 лютого 2025 року «Про припинення виплати надбавок за тривалість безперервної роботи працівникам лабораторії природно-вогнищевих трансмісивних інфекцій Науково-дослідного інституту епідеміології та гігієни», виданий Львівським національним медичним університетом імені Данила Галицького у частині щодо ОСОБА_1 позивач не оскаржувала. 
З врахуванням зазначеного, рішення переглядається лише в межах доводів апеляційної скарги.
Згідно з статтею 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Частиною першою та другою статті 94 Кодексу законів про працю України визначено, що заробітна плата – це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.
Наведений зміст поняття заробітної плати узгоджується з одним із принципів здійснення трудових правовідносин – відплатність праці, який дістав відображення у пункті 4 частини I Європейської соціальної хартії (переглянутої) від 3 травня 1996 року, ратифікованої Законом України від 14 вересня 2006 року № 137-V, за яким усі працівники мають право на справедливу винагороду, яка забезпечить достатній життєвий рівень. Крім обов`язку оплатити результати праці робітника, існують також інші зобов`язання роботодавця матеріального змісту. Ці зобов`язання стосуються тих витрат, які переважно спрямовані на охорону праці чи здоров`я робітника (службовця) або на забезпечення мінімально належного рівня його життя, у тому числі й у разі простою - зупинення роботи, що було викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами (форс-мажор) тощо.
Згідно з частиною другою статті 2 Закону України «Про оплату праці» додаткова заробітна плата включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.
Відповідно до статті 29 Закону України «Про оплату праці» при укладанні працівником трудового договору (контракту) роботодавець доводить до його відома умови оплати праці, розміри, порядок і строки виплати заробітної плати, підстави, згідно з якими можуть провадитися відрахування у випадках, передбачених законодавством. Про нові або зміну діючих умов оплати праці в бік погіршення роботодавець повинен повідомити працівника не пізніш як за два місяці до їх запровадження або зміни.
Статтею 98 КЗпП України визначено, що оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законів та інших нормативно-правових актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів, у межах бюджетних асигнувань та позабюджетних доходів.
Аналогічні положення містяться в статті 13 Закону України «Про оплату праці», згідно з якою оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі актів Кабінету Міністрів України в межах бюджетних асигнувань. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом.
Про зміну істотних умов праці – систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших – працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці (частина третя статті 32 КЗпП України).
Статтею 103 КЗпП України також визначено, що про нові або зміну діючих умов оплати праці в бік погіршення роботодавець повинен повідомити працівника не пізніш як за два місяці до їх запровадження або зміни.
Попередження – це пропозиція працівникові продовжувати роботу після того, як власник з додержанням встановленого строку змінить істотні умови праці. Працівник може цю пропозицію прийняти і продовжувати роботу при змінених істотних умовах праці, а може відмовитися від продовження роботи у зв`язку із змінами істотних умов праці (див. постанову Верховного Суду від 18 грудня 2024 року в справі №308/18965/23 (провадження № 61-14911св24)).
Особливості трудових відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, у період дії воєнного стану, який введений з 24.02.2022 року відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», визначено Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15 березня 2022 року № 2136-ІХ, який набрав чинності з 24 березня 2022 року (далі - Закон України № 2136-ІХ).
У період дії воєнного стану норми частини третьої статті 32 та статті 103 КЗпП України щодо повідомлення працівника про зміну істотних умов праці не застосовуються згідно із Законом № 2136-IX.
Так, згідно з частиною другою статті 3 Закону №2136-IX (в редакції чинній на час зміни умов оплати праці позивача) у період дії воєнного стану повідомлення працівника про зміну істотних умов праці та зміну умов оплати праці, передбачених частиною третьою статті 32 та статті 103 КЗпП України, здійснюється не пізніш як до запровадження таких умов.
У постанові Верховного Суду від 22 травня 2023 року в справі №212/2542/22 (провадження № 61-162св23) вказано, що: «за пунктом 2 глави XIX «Прикінцеві положення» КЗпП України (який є чинним з 24 березня 2022 року) під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану». Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15 березня 2022 року №2136-ІХ (який набрав чинності з 24 березня 2022 року) (далі - Закон України № 2136-ІХ) на період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина, передбачених статтями 43, 44 Конституції України.
Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 01 серпня 2001 року прийнята на роботу на посаду лаборанта рикетсійних інфекцій у Львівський науково-дослідний інститут епідеміології та гігієни.
На підставі наказу МОЗ України № 71-О від 12 квітня 2011 року Львівський науково-дослідний інститут епідеміології та гігієни було перейменовано у Державну установу «Львівський НДІ епідеміології та гігієни МОЗ України».
Відповідно до наказу МОЗ України № 776 від 10 липня 2017 року ДУ «Львівський НДІ епідеміології та гігієни МОЗ України» приєднано до Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького» та створено структурний підрозділ «Науково-долсдіний інститут епідеміології та гігієни Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького».
Наказом Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького № 91-к від 29 березня 2019 року ОСОБА_1 переведено з 01 квітня 2019 року на посаду лаборанта лабораторії природно-вогнищевих трансмісивних інфекцій .
Позивач стверджує, що в період роботи на посаді лаборанта лабораторії природно-вогнищевих трансмісивних інфекцій Науково-дослідного інституту епідеміології та гігієни Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького в структуру її заробітної плати входили посадовий оклад та надбавка в розмірі 60% за стаж роботи в науково-дослідній установі з особливо небезпечними інфекціями, яку вона отримувала до 09.02.2025 включно.
Протоколом засідання комісії по атестації робочих місць на кафедрах Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького № 23 від 31.03.2023 атестаційної комісії визначено робочі місця в Науково-дослідному інституті епідеміології та гігієни, праця на яких дає право на компенсацію за важкі і шкідливі умови праці.
Наказом Львівського національного медичного університету від 04.04.2023 № 1218-з «Про результати атестації робочих місць за умовами праці в Науково-дослідному інституті епідеміології та гігієни (лабораторії природно-вогнищевих трансмісивних інфекцій)» встановлено доплати працівникам, які працюють на атестованих робочих місцях (а.с. 15) та продовжено такі доплати на підставі наказу Львівського національного медичного університету від 15.10.2024 № 2906-з .
08.10.2024 продовжено дію результатів атестації робочих місць працівників лабораторії природно-вогнищевих трансмісивних інфекцій НДІ епідеміології та гігієни, проведеної у 2019 році на період дії воєнного стану та протягом шести місяців з дня його припинення чи скасування. Продовження погоджено із первинною профспілковою організацією працівників Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького .
Наказом № 145/к/тр від 07 лютого 2025 року «Про припинення виплати надбавок за тривалість безперервної роботи працівникам лабораторії природно-вогнищевих трансмісивних інфекцій Науково-дослідного інституту епідеміології та гігієни» припинено виплату з 10.02.2025 надбавок за тривалість безперервної роботи працівникам лабораторії природно-вогнищевих трансмісивних інфекцій Науково-дослідного інституту епідеміології та гігієни Львівського національного університету імені Данила Галицького, зокрема ОСОБА_1 .
З наказом ОСОБА_1 ознайомлена 10 березня 2025 року.
Ухвалюючи рішення про відмову в позові в частині визнання незаконним та скасування наказу № 145/к/тр від 07 лютого 2025 року «Про припинення виплати надбавок за тривалість безперервної роботи працівникам лабораторії природно-вогнищевих трансмісивних інфекцій Науково-дослідного інституту епідеміології та гігієни», суд першої інстанції виходив з того, що з 24.12.2024 Львівський НДІ епідеміології та гігієни виключено з наказу Міністертсва соціальної політики України та Міністерства охорони здоров`я України від 05.10.2005 №380/519. У зв?язку з змінами, які відбулися на законодавчому рівні, а саме враховуючи п.4 наказу Міністерства соціальної політики України і Міністерства охорони здоров?я України від 22.10.2024 №488-Н/1784 «Про затвердження Змін до Умов оплати праці працівників закладів охорони здоров?я та установ соціального захисту населення», ДНП «ЛНМУ імені Данила Галицького» правомірно прийнято наказ від 07.02.2025 №1455/к/тр «Про припинення виплати надбавок за тривалість безперевної роботи працівникам лабораторії природно-вогнищевих трансмісивних інфекцій Науково-дослідного інституту епідеміології та гігієни».
Задовольняючи позов в частині стягнення заробітної плати, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач оскаржуваним наказом змінив умови оплати праці позивачки, при цьому не повідомив про такі зміни ОСОБА_1 як до моменту запровадження таких змінених умов (два місяці), так і після їх запровадження 10.02.2025. З наказом позивачка ознайомилася лише 10.03.2025, про що свідчить відповідна розписка, а тому суд дійшов висновку, що саме з 10.03.2025, обчислюється законодавчо встановлений строк – два місяці, визначений частиною третьою статті 32 КЗпП України.
З таким висновком суду першої інстанції, колегія суддів не погоджується. 
У постанові Верховного Суду від 10 квітня 2024 року в справі №212/2480/22 (провадження № 61-588св23) зроблено такий висновок: «З урахуванням зміни редакції частини третьої статті 32 КЗпП України у взаємозв`язку із статтею 3 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (у відповідній редакції) Верховний Суд доходить висновку, що у спорах роботодавця та працівника щодо виконання останнім вимог трудового договору та Правил внутрішнього трудового розпорядку у разі, якщо зі зміною істотних умов праці (режиму роботи) працівник був ознайомлений після початку робочого часу, раніше встановленого Правилами внутрішнього трудового розпорядку, то змінені істотні умови праці (режим роботи) навіть у випадку легітимної відсутності у роботодавця обов`язку щодо завчасного повідомлення працівника та їх наслідки для нього настають лише після його ознайомлення з цими змінами (режимом роботи)».
З матеріалів справи вбачається, що з Наказом Державного некомерційного підприємства «Львівський національний медичний університет імені Данила Галицького» від 07 лютого 2025 року №145/к/тр «Про припинення виплати надбавок за тривалість безперервної роботи працівникам лабораторії природно-вогнищевих трансмісивних інфекцій Науково-дослідного інституту епідеміології та гігієни» позивач ознайомлена лише 10 березня 2025 року, а зміна умов оплати праці запроваджена з 10 лютого 2025 року, відтак висновок суду про стягнення оспорюваної надбавки за період з 07 лютого 2025 року до 10 травня 2025 року є помилковим. Надбавка підлягає стягненню за період з 10 лютого 2025 року (день запровадження змін) до 10 березня 2025 року(день ознайомлення з наказом про припинення надбавки). 
Неправильне тлумачення судом Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» призвело до помилкового висновку про наявність підстав для стягнення заробітної плати за три місяці.
В період з 10.02.2025 по 10.03.2025 кількість робочих днів позивачки складає: у лютому – 15 робочих днів, у березні – 6 робочих днів. 
За 5 робочих днів лютого, тобто до 10.02.2025 року, позивачці виплатили 829,05 грн надбавки, що вбачається з розрахункового листка( а.с.51).
Відтак, неоплаченими залишаються 15 робочих днів за лютий та 6 робочих днів за березень. 
Враховуючи те, що у лютому 2025 року було 20 робочих днів, а у березні 2025 року -21 день, розмір надбавки за 1 день лютого становить 165,81 грн, а за один день березня -157,91 грн, тому сума стягнення з відповідача на користь позивача ненарахованої та невиплаченої заробітної плати (надбавки за тривалість безперервної роботи) за період з 10.02.2025 по 10.03.2025 становить 3431,61 грн((165,81х15)+(157,91х6)=3431,61)).
Виходячи з наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, а тому оскаржуване рішення суду підлягає зміні в частині задоволення позовних вимог, шляхом зменшення суми ненарахованої та невиплаченої заробітної плати, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача з 10174,70 грн до 3431,61 грн.
Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п. 1-4 ч. 1 ст. 376, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -
у х в а л и в: 
Апеляційну скаргу Державного некомерційного підприємства «Львівський національний медичний університет імені Данила Галицького» – задовольнити .
Рішення Личаківського районного суду м.Львова від 29 грудня 2025 року в частині задоволених позовних вимог змінити.
Зменшити суму ненарахованої та невиплаченої заробітної плати, що підлягає стягненню з Державного некомерційного підприємства «Львівський національний медичний університет імені Данила Галицького» на користь ОСОБА_1 з 10174,70 грн до 3431,60 грн.
В решті рішення суду залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови. 
Повний текст постанови складений 23 липня 2026 року.

Головуючий: Н.П. Крайник 

Судді: Я.А.Левик

М.М. Шандра