Єдиний унікальний номер справи 205/1319/25
Провадження № 2-др/183/14/26

Д О Д А Т К О В Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

 
13 липня 2026 року м. Самар Дніпропетровської області

Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді – Майної Г. Є. розглянувши у письмовому провадженні заяву адвоката Коваленка Володимира Сергійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

У С Т А Н О В И В:

У провадженні суду перебувала цивільна справа за позовом Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Рішенням Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 травня 2026 року у задоволенні позову Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – відмовлено.
19 травня 2026 року представник відповідача адвокат Коваленко В. С. через підсистему «Електронний суд» звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі № 205/1319/25 про стягнення з позивача понесених витрат на правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн.
25 травня 2026 року через підсистему «Електронний суд» представником Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» Куриловою О. А. подано заперечення, у яких остання просила відмовити у задоволенні заяви про стягнення з позивача понесених витрат на правову допомогу. В обґрунтування заяви посилалася на те, що відмова у задоволенні позову була зумовлена застосуванням гарантій, передбачених частиною шостою статті 15 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», а не необґрунтованістю позовних вимог, оскільки судом встановлено факт наявності заборгованості відповідача за кредитним договором. Також зазначила, що позивач діяв добросовісно, вживав заходів щодо досудового врегулювання спору, тоді як відповідач не виконав обов`язок щодо повідомлення банку про зміну контактних даних, у зв`язку з чим тривалий час був відсутній зв`язок із ним та не було досягнуто врегулювання спору в досудовому порядку. З огляду на викладене вважала, що підстави для покладення на позивача витрат на професійну правничу допомогу відповідача відсутні. 
Ухвалою судді Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області Парфьонова Д. О. від 27 травня 2026 року задоволено заяву судді Парфьонова Дмитра Олександровича про самовідвід при розгляді заяви про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Вирішено справу передати до канцелярії суду для визначення судді, який буде розглядати справу, в порядку, встановленому статтею 36 ЦПК України.
Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 08 червня 2026 року головуючим суддею визначена суддя Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області Майна Г. Є.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність ухвалення додаткового рішення у справі, виходячи з такого. 
Відповідно до ч. 3 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.
Відповідно до статті 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.
У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.
Згідно з п. 3 ч. 1 статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
За змістом ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Статтею 137 ЦПК України, передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
У цій справі представником відповідача відповідну заяву разом з доказами подано в межах зазначеного строку.
До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.
Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Аналогічні правові висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16, постановах Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі №379/1418/18, від 13 грудня 2022 року у справі №695/2483/20.
Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено. Такий правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, від 02 грудня 2020 року у справі №317/1209/19, від 22 січня 2021 року у справі №925/1137/19, від 03 лютого 2021 року у справі №554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року по справі №753/1203/18, від 21 грудня 2022 року у справі №357/9210/18.
Учасник справи повинен деталізувати опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення/визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права. Зазначення в акті приймання-передачі наданих послуг переліку наданих послуг та фіксований розмір гонорару адвоката є належним розрахунком/детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом. Наведена правова позиція узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року по справі №922/1964/21.
У додатковій постанові від 07 липня 2021 року у справі №910/12876/19 ВП ВС підтвердила, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом. Суд не має права втручатися в ці правовідносини. Разом з тим чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
Так, до заяви про ухвалення додаткового рішення представником відповідача додано такі документи: Договір про надання правової допомоги від 19 вересня 2025 року, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Коваленком В. С.; акт приймання-передачі наданих послуг за Договором про надання правової допомоги № б/н від 19 вересня 2025 року, у якому визначено, що: вступ у справу №205/1319/25, аналіз позовної заяви, додатків складає 1500 грн, підготовка, складання та подача відзиву – 6 500 грн, участь у судових засіданнях (до двох) 2 000 грн; квитанцію до прибуткового касового ордера № 0705-26 від 07 травня 2026 року про сплачу ОСОБА_1 за договором про надання правової допомоги від 19 вересня 2025 року коштів у розмірі 10 000,00 грн. 
Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 року у справі «Меріт проти України» заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір є обґрунтованим.
У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом. Проте цей розсуд повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у ч. 4 ст. 126 ГПК. Ці критерії суд застосовує за наявності доказів, що надані стороною, яка вказує на неспівмірність витрат (постанова КГС ВС від 13 червня 2019 року у справі №922/1350/18).
Суд звертає увагу, що позивач не надав будь-яких доказів щодо неспівмірності заявлених стороною відповідача витрат на правничу допомогу, ураховуючи надання представником відповідача усіх належних доказів з визначенням як переліку робіт, так і встановленням чіткої суми гонорару адвоката, що, за наведеною вище судовою практикою, не передбачає втручання у правовідносини між адвокатом та клієнтом.
Таким чином, ураховуючи характер виконаної роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, значення справи для сторони, суд вважає можливим стягнути з позивача на користь відповідача 10 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 258, 259, 270 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

 
Стягнути з Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» на користь ОСОБА_1 відшкодування судових витрат на професійну правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн. 
 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасники справи:
- АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК», код ЄДРПОУ 14282829, 04070, Київська обл., м. Київ, вул. Андріївська, буд. 4;
- ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 .
Додаткове рішення суду складено і підписано 13 липня 2026 року.

Суддя          Г.Є. Майна