ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
65618, м. Одеса, просп. Шевченка, 29, тел.: (0482) 307-983, e-mail: inbox@od.arbitr.gov.ua
веб-адреса: http://od.arbitr.gov.ua
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ
"01" липня 2026 р.	м. Одеса 	Справа № 916/3398/24	

Господарський суд Одеської області у складі судді Цісельського О.В., 
за участю секретаря судового засідання Волкової Ю.О.,

за участю представників: 
від позивача: Галенських А.А.,
від відповідача: Кізім Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу № 916/3398/24 
за позовом: Квартирно-експлуатаційного відділу міста Херсон (селище Чкалова, № 37, м. Херсон, 73008)
до відповідача: Акціонерного товариства «Херсонобленерго» (вул. Пестеля, № 5, м. Херсон, 73000)
про скасування повідомлення про припинення розподілу електричної енергії (відключення),

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог та заперечень.
Квартирно-експлуатаційний відділ міста Херсон звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом до відповідача АТ «Херсонобленерго», в якому просить суд скасувати повідомлення №21/09-007374 від 16.07.2024 про припинення розподілу електричної енергії (відключення) КЕВ м. Херсона.
В обґрунтування позовних вимог Квартирно-експлуатаційний відділ міста Херсона посилається на те, що АТ «Херсонобленерго» в період 01.03.2022 – 11.11.2022 (під час окупації м. Херсона) на мав права здійснювати господарську діяльність за послугами розподілу електричної енергії.
Як вказує позивач, 16.07.2024 на електронну пошту КЕВ м. Херсона надійшло повідомлення АТ «Херсонобленерго» №21/09-007374 від 16.07.2024 про припинення розподілу електричної енергії (відключення) військової частини НОМЕР_1 від мережі, відповідно до якого припинення розподілу електричної енергії виконують у зв`язку з несплатою та/або неповною оплатою послуг згідно з умовами договору про надання послуг з розподілу електричної енергії, у зв`язку з чим позивача повідомлено, що належний йому об`єкт (об`єкти) буде відключений (відключені) від електромережі з 9.00 04.08.2024, а заборгованість, яка виникла по договору про розподіл електричної енергії № 20664 станом на 15.07.2024 складає 445499,81 грн.
Позивач додає, що листом № 570/1515 від 26.07.2024 звернувся до АТ «Херсонобленерго» на електронну адресу з запереченням на повідомлення №21/09-007374, в якому зазначив правові підстави для скасування вказаного повідомлення, проте відповіді не отримав. При цьому, у зв`язку з тим, що військова частина НОМЕР_1 відповідно до Законів України «Про оборону України», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», «Про Збройні Сили України», залучена до заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресій Російської Федерації у Херсонській області, припинення розподілу електричної енергії (відключення) військової частини НОМЕР_1 від мережі призведе до відсутності заходів щодо здійснення захисту життя, здоров`я громадян м. Херсона та області.
Тому, як зазначає позивач, КЕВ м. Херсона, відповідно до п. 11.5.13. Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг «Про затвердження Кодексу системи розподілу» від 14.03.2018 № 310, звернувся з позовною заявою до суду, оскільки вимога АТ «Херсонобленерго», викладена в повідомленні №21/09-007374, позивачем не визнається повністю.
Так, позивач пояснює, що заборгованість виставлена за листопад 2022 року, коли м. Херсон перебував в окупації, а електропостачання до 01 грудня 2022 року було відсутнє взагалі в м. Херсоні. З 01.03.2022 по 11.11.2022 місто Херсон був окупований Російською Федерацією, а КЕВ м. Херсона не працював у зв`язку з військовою агресією у місті Херсоні та Херсонській області, неможливістю виконання обов`язків в дистанційному режимі, неможливістю діставання на роботу, а через військові дії наказано встановити початок простою відділу з 01.03.2022, а відтак КЕВ м. Херсон не міг спожити послуги з розподілу (передачі) електричної енергії.
Окрім того, позивач зауважує, що рахунок та акт приймання-передавання електричної енергії розраховувався АТ «Херсонобленерго» шляхом визначення середньодобового обсягу споживання тому, що КЕВ м. Херсона не надавав звіт про покази лічильників за розрахунковий місяць – листопад та грудень 2022 року.
Водночас, посилаючись на ч. 2 ст. 13-1 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», позивач наголошує, що АТ «Херсонобленерго» з 01.03.2022 по 11.11.2022 не мав права здійснювати господарську діяльність за послугами розподілу (передачі) електричної енергії, а КЕВ м. Херсона, в свою чергу, не підписував акти прийому-передачі за послуги з розподілу електроенергії згідно договору № 20664 від 01.01.2019 під час окупації м. Херсона, не отримував рахунки під час окупації та взагалі не визнає заборгованість під час окупації.
Отже, на переконання позивача, дія АТ «Херсонобленерго» щодо застосування процедури припинення (обмеження) постачання електричної енергії до КЕВ м. Херсона не має правових підстав та не відповідає чинному законодавству, у зв`язку з чим позивач просив скасувати спірне повідомлення № 21/09-007374 від 16.07.2024.
Відповідач, у наданому до суду відзиві на позов, зазначив, що не погоджується з правовою оцінкою, наданою позивачем викладеним у позові обставинам та вважає позовну заяву такою, що не підлягає задоволенню, оскільки за умовами договору, укладеного між позивачем та відповідачем, за підсумками розрахункового місяця постачальник послуг комерційного обліку (ППКО) забезпечує визначення обсягу електричної енергії за точками комерційного обліку споживача незалежно від того, хто є власником комерційного засобу (засобів) обліку, та в установленому порядку передає ці дані адміністратору комерційного обліку (ПрАТ «НЕК «Укренерго») для можливості їх використання суб`єктами ринку електричної енергії, у тому числі постачальником споживача.
Посилаючись на умови договору, Положення № 148 та ККО, відповідач вказує, що ОСР був зобов`язаний формувати обсяги розподілу електричної енергії відповідно до актів законодавства у спосіб та порядку, визначеним Міністерством енергетики України та НКРЕКП (Регулятором). При цьому, відповідач вважає, що у позовній заяві підтверджено, що позивач не виконував взяті на себе зобов`язання належним чином, обсяги електричної енергії не передавав, що разом і з тим не перешкоджає формуванню ОСР даних комерційного обліку, які можуть формуватись, у тому числі, розрахунковим шляхом, що є правомірним та передбаченим законодавством.
Водночас, відповідач додає, що обсяги споживання сформовані ним у відповідності до умов укладеного між сторонами договору, наказу Міністерства енергетики № 148, а після втрати ним чинності – п. 8.6.9 Кодексу комерційного обліку електричної енергії, затвердженого постановою НКРЕКП 14.03.2018 № 311. Жодний нормативно-правовий акт не передбачає визнання сформованих у відповідності до законодавства обсягів споживання електричної енергії розрахунковим шляхом – неправомірними лише з тих підстав, що дані комерційного обліку сформовані розрахунковим шляхом, а навпаки, даний спосіб розрахунку передбачений законодавством.
Відтак, відповідач зауважує, що станом на кінець червня 2024 року за споживачем обліковувалась заборгованість у сумі 445499,81 грн та внаслідок несплати споживачем суми боргу на його адресу сформовано та направлено повідомлення № 21/09-007374 про припинення розподілу електричної енергії з 04.07.2024, однак станом на поточну дату споживач не відключений від енергопостачання.
Між тим, відповідач наголошує, що повідомлення про припинення розподілу вичерпало свою дію фактом інформування споживача про наявну суму боргу. В свою чергу, невиконання споживачем обов`язків, взятих на себе за договором, зволікання з повідомленням ро звільнення (невикористання) приміщень не повинно створювати негативні наслідки для оператора системи, який несе реальні витрати на придбання електричної енергії для компенсації ТВЕ у своїх мережах.
Додатково відповідач зазначає, що до матеріалів позовної заяви позивачем не додано доказів направлення на адресу відповідача повідомлень про тимчасове припинення користування об`єктом у порядку та строки, визначені договором та КСР, а посилання на відсутність електричної енергії на деокупованій території Херсонської області взагалі не обґрунтована належними та допустимими доказами. Щодо джерел надходжень електричної енергії на правобережну частину Херсонської області (деокуповану територію) відповідач зауважує, що вона надходила з об`єднаної енергетичної системи України. 
Відтак, відповідач підсумовує, що споживач, як учасник роздрібного ринку електричної енергії, має повною мірою виконувати взяті на себе за договором зобов`язання, у тому числі, у частині повідомлення про обсяги спожитої ним електричної енергії, про припинення користування об`єктом та інші обов`язки, передбачені для споживача умовами договору та ПРРЕЕ.
Щодо діяльності АТ «Херсонобленерго» під час тимчасової окупації відповідач пояснив, що позивач помилково стверджує, що на території Херсонської області було заборонено переміщення (робіт, послуг) з тимчасово окупованої території на іншу територію України або навпаки, у тому числі лініями електропередач та гідротехнічними спорудами, оскільки означене спростовується як наказом Міністерства енергетики України № 148 щодо визначення операторами систем розподілу обсягів електричної енергії на тимчасово окупованих територіях та на територіях, на яких ведуться бойові дії, так і інформацією, що містилась на сайті НКРЕКП щодо українського походження електричної енергії на територіях Херсонської області.
Також відповідач вважає хибним твердження щодо поширення ч. 2 ст. 13-1 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», оскільки вказане спростовується нормами самої ст. 13-1 та метою, з якою дану норму було прийнято. Так, на переконання відповідача, у сукупності з позиціями Міністерства енергетики України та НКРЕКП відсутні підстави стверджувати, що на тимчасово окуповані території Херсонської області поширювались заборони, визначені ст. 13-1 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України».
Щодо обраного позивачем способу захисту відповідач вказує, що попередження, що є предметом оскарження у даній справі, не є актом суб`єкта господарювання, а є листом, що носить виключно інформативний характер. Тобто, попередження про припинення розподілу не є актом суб`єкта господарювання, яке створює для позивача негативні наслідки у вигляді відключення, а виконує виключено інформативну функцію, передумовами виникнення якого є встановлення відповідачем факту наявності боргу позивача перед відповідачем за надані послуги з розподілу електричної енергії. Тобто, направлення споживачу попередження є дією ОСР, спрямованою на інформування споживача про наявність підстав для припинення розподілу електричної енергії на його об`єкт. 
За ствердженням відповідача, саме по собі попередження про припинення розподілу електричної енергії не створює юридичних наслідків для суб`єкта господарювання, оскільки припинення розподілу електричної енергії відбувається не на підставі попередження про припинення розподілу, а на підставі інших обставин, які встановлюються відповідачем перед направленням споживачу попередження, як-то: недопуск споживачем ОСР до електроустановок, наявність у споживача боргу за послуги з розподілу електричної енергії, за вимого електропостачальника тощо. Перелік цих підстав наведено у п. 7.5 ПРРЕЕ та п. 11.5.2 КСР.
Відтак, відповідач вважає, що скасування судом повідомлення про припинення розподілу не призведе до ефективного поновлення прав позивача, оскільки борг, що виник за період тимчасової окупації, продовжуватиме обліковуватись за позивачем, а відтак позивачем обрано неналежний спосіб захисту своїх прав, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.
У запереченнях на відповідь позивача відповідач, по суті доводів позивача, навів розрахунок заборгованості, зазначеної в оскаржуваному повідомленні, та додав, що посилання на неправильні розрахунки обсягів споживання розрахунковим шляхом та на незастосування коефіцієнтів приросту/зниження не відповідає дійсності та не підтверджено жодними розрахунками.
У відповіді на відзив, в обґрунтування заперечень проти доводів відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву, позивач зазначає, що заперечує щодо факту споживання послуги розподілу електроенергії, оскільки відповідач здійснював нарахування заборгованості за період, коли об`єкти відповідача вже попали під тимчасову окупацію (з 01.03.2022), лінії передач були перебиті в листопаді-грудні 2022 року, доступ до об`єктів споживання заблоковано для всіх сторін по справі.
КЕВ м. Херсона наголошує, що не визнає заборгованість за договором та просить зобов`язати відповідача надати детальний розрахунок обсягів споживання електричної енергії на об`єкті позивача із застосуванням відповідного коефіцієнта приросту/зниження споживання, відповідно до Положення № 148. При цьому, у спірному повідомленні не вказано період, за який ця заборгованість виникла.
Відтак, на переконання позивача, перевірка обставин наявності у позивача зазначеної заборгованості, в даному випадку, у зв`язку з тимчасовою окупацією м. Херсона з 01.03.2022 до 11.11.2022 є суттєвим для вирішення справи.
Інші заяви по суті до суду не надходили.

2. Процесуальні питання, вирішені судом.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.08.2024 позовна заява вх. № 3472/24 була передана на розгляд судді Цісельського О.В.
07.08.2024 ухвалою Господарського суду Одеської області відмовлено у задоволенні клопотання Квартирно-експлуатаційного відділу міста Херсона про відстрочення сплати судового збору, залишено без руху позовну заяву Квартирно-експлуатаційного відділу міста Херсона (вх.№3472/24 від 02.08.2024) та встановлено позивач строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.
15.08.2024 року від Квартирно-експлуатаційного відділу міста Херсона надійшла позовна заява (вх.№ 30363/24), подана на виконання ухвали суду, із змісту яких вбачається фактичне усунення недоліків, встановлених ухвалою суду від 07.08.2024 та додані відповідні документи.
20.08.2024 ухвалою Господарського суду Одеської області прийнято позовну заяву (№ 3472/24 від 02.08.2024) до розгляду та відкрито провадження у справі № 916/3398/24. Постановлено справу № 916/3398/24 розглядати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на "12" вересня 2024 року об 11:00 год.
22.08.2024 до суду від представника Квартирно-експлуатаційного відділу міста Херсона надійшла заява (вх.№ 30996/24) про його участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, з використанням власних технічних засобів.
27.08.2024 ухвалою Господарського суду Одеської області відмовлено в задоволенні заяви Квартирно-експлуатаційного відділу міста Херсона (вх. 30996/24 від 22.08.2024) про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції по справі № 916/3398/24.
29.08.2024 року до суду від представника Квартирно-експлуатаційного відділу міста Херсона надійшло клопотання (вх.№ 31534/24) про його участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, з використанням власних технічних засобів, яке судом було задоволено відповідною ухвалою від 30.08.2024.
05.09.2024 від АТ «Херсонобленерго» до суду надійшов відзив (вх. № 32288/24) на позовну заяву. Відзив судом був прийнятий до розгляду та долучений до матеріалів справи разом із доданими до нього доказами.
12.09.2024 від КЕВ м. Херсона до суду надійшла відповідь (вх. № 33230/24) на відзив, яка судом була також прийнята до розгляду та долучена до матеріалів справи разом із доданими до неї доказами.
12.09.2024 у підготовчому засіданні по справі № 916/3398/24 судом поставнолено протокольну ухвалу про перерву до "03" жовтня 2024 року об 11:00 год.
23.09.2024 до суду від АТ «Херсонобленерго» надійшло клопотання (вх. № 34568/24), відповідно до якого відповідач просив суд продовжити йому процесуальний строк для подання заперечень на відповідь на відзив у справі № 916/3398/24.
26.09.2024 ухвалою Господарського суду Одеської області задоволено клопотання Акціонерного товариства «Херсонобленерго» (вх. № 34568/24 від 23.09.2024) та продовжено Акціонерному товариству «Херсонобленерго» строк для подання заперечень на відповідь на відзив у справі № 916/3398/24 до 02.10.2024 включно.
30.09.2024 відповідачем подано до суду заперечення (вх. № 35545/24) на відповідь на відзив, які судом були прийняті до розгляду та долучені до матеріалів справи із доданими до них документами.
03.10.2024 позивач звернувся до суду із клопотанням (вх. № 36006/24) про відкладення розгляду справи для ознайомлення із запереченням на відповідь на відзив по справі та перевіркою розрахунку заборгованості та обсягів споживання економістом КЕВ м. Херсона.
03.10.2024 у підготовчому засіданні по справі № 916/3398/24 судом постановлено протокольну ухвалу про продовження строку підготовчого провадження на 30 днів за ініціативою суду та протокольну ухвалу про перерву до "12" листопада 2024 року об 11:40 год.
06.11.2024 позивач надав до суду клопотання (вх. № 40081/24), яким просив врахувати пояснення, надані ним щодо вірності розрахунку заборгованості, при прийнятті рішення.
11.11.2024 від АТ «Херсонобленерго» до суду надійшло клопотання (вх. № 40498/24) про проведення судового засідання без участі представника відповідача та зупинення провадження у даній справі № 916/3398/24.
12.11.2024 КЕВ м. Херсона подано до суду заперечення (вх. № 40800/24) на клопотання відповідача про зупинення провадження по справі, а також клопотання (вх. № 40845/24) про перенесення судового засідання у зв`язку з нестабільною роботою світла та стаціонарного інтернету в приміщенні позивача.
12.11.2024 ухвалою Господарського суду Одеської області відкладено підготовче засідання у справі № 916/3398/24 на "28" листопада 2024 року о 14:20 год.
26.11.2024 позивач додатково надав до суду пояснення (вх. № 42583/24) щодо наявності підстав для задоволення клопотання відповідача та зупинення провадження у даній справі.
27.11.2024 відповідач звернувся до суду з клопотанням (вх. № 42659/24), яким просив визнати поважними причини неявки його представника, провести підготовче засідання за відсутності відповідача та задовольнити клопотання про зупинення провадження.
28.11.2024 ухвалою Господарського суду Одеської області задоволено клопотання Акціонерного товариства «Херсонобленерго» (вх. № 40498/24 від 11.11.2024) та зупинено провадження у справі № 916/3398/24 до закінчення розгляду об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи № 908/1162/23 та оприлюднення повного тексту постанови.
17.10.2025 Квартирно-експлуатаційним відділом міста Херсона подано до суду клопотання (вх. № 32782/25) про поновлення провадження у справі № 916/3398/24, оскільки об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду закінчено розгляд справи № 908/1162/23 та 08.10.2025 оприлюднено повний текст відповідної постанови від 03.10.2025 для загально доступу у Єдиному державному реєстрі судових рішень.
20.10.2025 до суду від позивача надійшло клопотання (вх. № 33079/25), відповідно до якого останній просив долучити до матеріалів справи аналогічне повідомлення № 21/09-010311 від 17.10.2025 та лист КЕВ м. Херсон 570/2601 від 20.10.2025.
24.10.2025 ухвалою Господарського суду Одеської області поновлено провадження у справі № 916/3398/24 та призначено підготовче засідання на "20" листопада 2025 року о 14:20 год.
30.10.2025 відповідач надіслав до суду заперечення (вх. № 34267/25) проти приєднання додаткових доказів.
31.10.2025 КЕВ м. Херсон подав до суду письмові пояснення (вх. № 34480/25), які судом були долучені до матеріалів справи, а 03.11.2025 позивач звернувся до суду з клопотанням (вх. № 34666/25) про відкладення розгляду справи.
17.11.2025 АТ «Херсонобленерго» також подано до суду пояснення (вх. № 36581/25) щодо його правової позиції у даному спорі та висновків, викладених у постанові ОП ВС у справі № 908/1162/23.
20.11.2025 від АТ «Херсонобленерго» до суду надійшло клопотання (вх. № 36976/25) про зупинення провадження у даній справі до закінчення розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 280/5808/23 та оприлюднення повного тексту постанови.
20.11.2025 у підготовчому засіданні судом були вислухані обґрунтування і заперечення представників учасників справи та досліджені письмові пояснення сторін, за результатами чого, суд, у відповідності до частини 4, 5 статті 233 Господарського процесуального кодексу України, постановив ухвали, які занесені до протоколу судового засідання, про: залишення без розгляду письмових пояснень КЕВ м. Херсон (вх. № 34480/25 від 31.10.2025); про відмову в задоволенні клопотання позивача (вх. № 34666/25 від 03.11.2025) щодо відкладення розгляду справи; залишення без розгляду письмових пояснень АТ «Херсонобленерго» (вх. № 36976/25 від 20.11.2025); про відмову в задоволенні клопотання позивача (вх. № 33079/25 від 20.10.2025) щодо долучення додаткових доказів.
Окрім того, 20.11.2025 ухвалою Господарського суду Одеської області задоволено клопотання Акціонерного товариства «Херсонобленерго» (вх. № 36976/25 від 20.11.2025) та зупинено провадження у справі № 916/3398/24 до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 280/5808/23 та оприлюднення в установленому законом порядку повного тексту судового рішення.
20.02.2026 ухвалою Господарського суду Одеської області поновлено провадження у справі № 916/3398/24 та призначено підготовче засідання на "12" березня 2026 року о 12:40 год.
12.03.2026 у підготовчому засіданні по справі № 916/3398/24, після вирішення всіх питань, передбачених ст. 182 ГПК України, судом постановлено протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи № 916/3398/24 до судового розгляду по суті на "14" квітня 2026 року о 12:20 год. 
Судове засідання, призначене протокольною ухвалою Господарського суду Одеської області від 17.03.2026 у справі № 916/4727/25 на 14.04.2026 о 14:20 год., не відбулося у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю судді Цісельського О.В. у період з 07.04.2026 по 23.04.2026 включно.
24.04.2026 ухвалою Господарського суду Одеської області судове засідання у справі № 916/3398/24 призначено на "07" травня 2026 року об 11:40 год.
04.05.2026 позивач знову надав до суду додаткові пояснення (вх. № 15368/26) по справі № 916/3398/24, які судом були долучені до матеріалів справи.
Судове засідання, призначене ухвалою Господарського суду Одеської області від 24.04.2026 у справі № 916/3398/24 на 07.05.2026 об 11:40 год., не відбулося у зв`язку з оголошенням системою цивільної оборони у м. Одеса та Одеській області повітряної тривоги, що унеможливило проведення судових засідань.
07.05.2026 ухвалою Господарського суду Одеської області судове засідання у справі № 916/3398/24 призначено на "21" травня 2026 року о 15:00 год.
18.05.2026 АТ «Херсонобленерго» звернулось до суду з клопотанням (вх. № 17204/26), яким просило повернутись на стадію підготовчого провадження у справі та зупинити провадження у справі № 916/3398/24 до перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 916/1218/23.
19.05.2026 позивач надав до суду клопотання (вх. № 17357/26), згідно якого не заперечував щодо клопотання відповідача про повернення на стадію підготовчого провадження та зупинення провадження.
21.05.2026 ухвалою Господарського суду Одеської області, у зв`язку з неявкою учасників справи, відкладено розгляд справи № 916/3398/24 по суті на "11" червня 2026 року о 10:40 год.
22.05.2026 до суду надійшло клопотання представника позивача (вх. № 17836/26) про проведення судового засідання без його присутності.
11.06.2026 у судовому засіданні по справі № 916/3398/24 суд, у відповідності до частин 4, 5 статті 233 Господарського процесуального кодексу України, постановив ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання, про відмову в задоволенні клопотання відповідача (вх. № 17204/26 від 18.05.2026), оскільки ухвалою від 27.05.2026 Великою Палатою Верховного Суду справа № 916/1218/23 повернута, та, у зв`язку з неможливістю завершити розгляд справи в даному судовому засіданні, судом постановлено протокольну ухвалу про перерву до "25" червня 2026 року о 14:20 год.
11.06.2026 представником позивача подані до суду судові дебати (вх. № 20393/26), викладені у письмовій формі, які суд долучив до матеріалів справи.
24.06.2026 представником відповідача також подані до суду письмові пояснення до судових дебатів (вх. № 22030/26), викладені у письмовій формі, які суд долучив до матеріалів справи.
25.06.2026, у зв`язку з неможливістю завершити розгляд справи в даному судовому засіданні та з метою надання можливості представникам підготуватися до судових дебатів, судом було постановлено протокольну ухвалу про перерву в судовому засіданні по справі № 916/3398/24 до "01" липня 2026 року о 12:40 год.
Під час розгляду справи по суті представник КЕВ м. Херсона у своїй вступній промові та судових дебатах заявлені позовні вимоги підтримав повністю, обґрунтовуючи свою позицію доводами та аргументами, викладеними у заявах по суті, та наданими суду доказами.
Представника відповідача – АТ «Херсонобленерго під час розгляду справи по суті виступив із вступною промовою, проти позовних вимог заперечував та у судових дебатах просив суд у задоволені позову відмовити повністю, обґрунтовуючи свою позицію доводами та аргументами, викладеними у заявах по суті та усних поясненнях
Матеріали справи свідчать про те, що судом було створено всім учасникам судового процесу належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів, які, були б достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень та надано достатньо часу для підготовки до судових засідань тощо. Окрім того, судом було вжито всіх заходів, в межах визначених чинним законодавством повноважень, щодо належного повідомлення всіх учасників справи, а також всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи.
Щодо строку розгляду справи суд зауважує, що при здійсненні правосуддя суд має виходити з необхідності дотримання основних засад господарського судочинства, зазначених в ст. 2, 4 Господарського процесуального кодексу України стосовно забезпечення права сторін на розгляд справ у господарському суді після їх звернення до нього у встановленому порядку, гарантованому чинним законодавством та всебічно забезпечити дотримання справедливого, неупередженого та своєчасного вирішення судом спорів з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.
Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. 
Згідно практики Європейського суду з прав людини щодо тлумачення поняття розумний строк вбачається, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ і було б неприродно встановлювати один і той самий строк для всіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин (рішення у справі «Броуган та інші проти Сполученого Королівства»).
Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід вважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.
При цьому Європейський суд з прав людини в своїй практиці виходить із того, що розумність тривалості судового провадження необхідно оцінювати у світлі обставин конкретної справи, враховуючи критерії, вироблені судом. Такими критеріями є: 1) складність справи, тобто, обставини і факти, що ґрунтуються на праві (законі) і тягнуть певні юридичні наслідки; 2) поведінка заявника; 3) поведінка державних органів; 4) перевантаження судової системи; 5) значущість для заявника питання, яке знаходиться на розгляді суду, або особливе становище сторони у процесі (Рішення «Бараона проти Португалії», 1987 рік, «Хосце проти Нідерландів», 1998 рік; «Бухкольц проти Німеччини», 1981 рік; «Бочан проти України», 2007 рік).
Конвенція на відміну від національного законодавства України не запроваджує чітких строків розгляду справи, проте посилання на строк містить ст. 6 Конвенції, яка постулює дефініцію розумного строку розгляду справи.
Судом враховано, що в умовах воєнного часу, суди України, продовжують працювати на територіях, де це є можливим, на підставі чого, з метою забезпечення розумного балансу між нормами статті 3 Конституції України, згідно з якою людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а також положеннями статті 2 Господарського процесуального кодексу України, які визначають завдання господарського судочинства, з урахуванням норм Закону України «Про правовий режим воєнного стану», приймаючи до уваги обставини даної справи та достатність часу, наданого всім учасникам справи для висловлення своєї правової позиції по даній справі, суд вважав за доцільне розглядати дану справу в межах розумного строку, створивши учасникам справи умови належного балансу безпеки та можливості ефективної реалізації їх процесуальних прав.
З урахуванням викладеного, за об`єктивних обставин розгляд даної позовної заяви був здійснений судом без невиправданих зволікань настільки швидко, наскільки це було можливим за вказаних умов, у межах розумного строку в контексті положень Господарського процесуального кодексу України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
В процесі розгляду справи подані учасниками справи клопотання та заяви були судом розглянуті та вирішені відповідно до приписів Господарського процесуального кодексу України, про що відзначено у протоколах підготовчих та судових засідань. 
Відповідно до ст.ст.209, 210 ГПК України судом були з`ясовані всі обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, а також безпосередньо досліджені всі докази, наявні в матеріалах справи та їм надана відповідна оцінка.
В судовому засіданні, 01.07.2026 господарським судом був завершений розгляд справи по суті, відповідно до ч.1 ст.219 ГПК України оголошено про перехід до стадії ухвалення судового рішення та час його проголошення у цьому судовому засіданні, та, відповідно до ч.1 ст.240 ГПК України, в присутності представників сторін було проголошено скорочене (вступна та резолютивна частини) судове рішення.

3. Обставини, встановлені судом під час розгляду справи.
Як свідчать матеріали справи, 16.07.2024 КЕВ м. Херсона отримано від АТ «Херсонобленерго» повідомлення № 21/09-007374 про припинення розподілу електричної енергії (відключення) Військової частини НОМЕР_1 від електромережі, в якому зазначено, що припинення розподілу електричної енергії виконують у зв`язку з несплатою та/або неповною оплатою послуг згідно з умовами договору про надання послуг з розподілу електричної енергії (п. 11.5.2. Кодексу системи розподілу (далі КСР)) та керуючись п. 5.1.1. Правил роздрібного ринку електричної енергії (далі ПРРЕЕ) відповідач повідомив, що належний позивачу об`єкт (об`єкти) буде відключений (відключені) від електромережі з 9.00 04.08.2024. Також у повідомленні вказано, що заборгованість, яка виникла по договору про розподіл електричної енергії № 20664 (номер особового рахунку НОМЕР_2 ), станом на 15.07.2024 складає 445499,81 грн та у разі не забезпечення доступу до проведення пломбування у відключеному положенні постачання електроенергії буде припинено з центрів живлення повністю.
26.07.2024 Квартирно-експлуатаційний відділ м. Херсона надало АТ «Херсонобленерго» заперечення № 570/1515 на повідомлення № 21/09-007374, в яких зазначив, що вимога відповідача, викладена у вказаному повідомленні, не визнається повністю за наступних причин: заборгованість виставлена за листопад 2022 року коли м. Херсон перебувало в окупації, а електропостачання до 01 грудня 2022 року було відсутнє взагалі в м. Херсоні; з 01.03.2022 по 11.11.2022 місто Херсон було окуповане Російською Федерацією, відповідно до Наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309, який визначає Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією; КЕВ м. Херсона не працював (відповідно до Наказу № 30 від 01.03.2022 начальника квартирно-експлуатаційного відділу м. Херсона (по стройовій частині), у зв`язку з військовою агресією у місті Херсоні та Херсонській області, неможливістю виконання обов`язків в дистанційному режимі, неможливістю діставання на роботу із-за військових дій наказано встановити початок простою відділу з 01.03.2022 до стабілізації ситуації в Україні та припинення обставин, що викликали простій, з урахуванням відповідних рішень органів державної влади); у зв`язку з тим, що КЕВ м. Херсон не працював, він не міг спожити послуги з розподілу (передачі) електричної енергії.
Також, позивач зазначив, що в електронному кабінеті АТ «Херсонобленерго» містяться: рахунок № 37491378пр за листопад 2022 року, в якому зазначається, що нараховано в поточному періоді 123495 кВт/год в сумі 178013,59 грн, залишок на 01.11.2022 в сумі 163029,58 грн, остаточний розрахунок за період 341043,17 грн, додаток до рахунку № 37491378пр від 30.11.2022, де відзначено: точка обліку – військова частина, по середньодобовому – село Чорнобаївка, споживання до сплати кВт/год – 123495, а також акт № 11пр прийому-передачі послуги з розподілу електроенергії згідно договору № 37491378 від 01.01.2019 зазначає вартість послуг з розподілу електроенергії – 178013,59 грн та акт № 11пр прийому-передачі послуги з розподілу електроенергії згідно договору № 37491378 від 01.01.2019 зазначає вартість послуг з розподілу електроенергії – 28002,46 грн; 
рахунок № 37491378пр за грудень 2022 року, в якому зазначається, що нараховано в поточному періоді 65205 кВт/год в сумі 93990,66 грн, залишок на 01.12.2022 в сумі 341043,17 грн, остаточний розрахунок за період 435033,83 грн, додаток до рахунку № 37491378пр від 30.12.2022, де відзначено: точка обліку – військова частина, по середньодобовому – село Чорнобаївка, споживання до сплати кВт/год – 65205, а також акт № 11пр прийому-передачі послуги з розподілу електроенергії згідно договору № 37491378 від 01.01.2019 зазначає вартість послуг з розподілу електроенергії – 93990,66 грн та акт № 11пр прийому-передачі послуги з розподілу електроенергії згідно договору № 37491378 від 01.01.2019 зазначає вартість послуг з розподілу електроенергії – 12310,26грн.
Отже, як зазначено у запереченні позивачем, рахунок та акт приймання-передавання електричної енергії за листопад та грудень 2022 року розраховувався АТ «Херсонобленерго» шляхом визначення середньодобового обсягу споживання, тому що КЕВ м. Херсона не надавав звіт про покази лічильників за розрахунковий місяць – листопад та грудень 2022 року, відповідно до пункту 8.6.8., 8.6.9. Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 № 311 «Про затвердження Кодексу комерційного обліку електричної енергії».
Також у вказаних запереченнях позивач, посилаючись на ч. 2 ст. 13-1 Закону «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», зауважив, що АТ «Херсонобленерго» з 01.03.2022 по 11.11.2022 не мав права здійснювати господарську діяльність за послугами розподілу (передачі) електричної енергії.
Відтак, позивач просив відповідача: надати детальні письмові пояснення щодо здійсненого розрахунку за заборгованістю, вказаною в повідомленні № 21/09-007374; надати дублікат договору про розподіл електричної енергії № 20664, який зазначений в повідомленні № 21/09-007374, у зв`язку з його втратою під час захвату будівлі КЕВ м. Херсона невідомими особами; скасувати повідомлення №21/09-007374, у зв`язку з ч. 2 ст. 13-1 Закону «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України».
Відповідно до акту № 11пр прийому-передачі за послуги з розподілу електричної енергії від 30.11.2022 та акту № 11р прийому-передачі за послуги з перетікання реактивної електроенергії від 30.11.2022 згідно договору №37490178 (номер особового рахунку) від 01.01.2019, які містяться в електронному кабінеті споживача, АТ «Херсонобленерго» у листопаді 2022 року надало, а Військова частина НОМЕР_1 прийняла послугу з розподілу електричної енергії в обсязі 123495 кВт/год, вартість послуг складає 178013,59 грн, а також Військова частина НОМЕР_1 прийняла послуги з перетікання реактивної енергії в обсязі 36315 кВтА реакт год., вартість послуг з перетікання реактивної енергії складає 28002,46 грн.
В матеріалах наявний рахунок № 37490178пр від 30.11.2022 на оплату послуг з розподілу електричної енергії за листопад 2022 року, згідно якого позивачу нараховано у поточному періоді НОМЕР_3 кВт/год на суму 178013,59 грн, залишок заборгованості на 01.11.2022 становить 163029,58 грн, а всього нараховано до сплати за період 341043,17 грн. Відповідно до додатку до рахунку №37490178 від 30.11.2022 по точці обліку – військова частина, АДРЕСА_1 , спожито 123495 кВт/год, що розраховано за середньодобовим споживанням.
Також, відповідно до акту № 12пр прийому-передачі за послуги з розподілу електричної енергії від 31.12.2022 та акту № 12р прийому-передачі за послуги з перетікання реактивної електроенергії від 31.11.2022 згідно договору №37490178 (номер особового рахунку) від 01.01.2019, які містяться в електронному кабінеті споживача, АТ «Херсонобленерго» у грудні 2022 року надало, а Військова частина НОМЕР_1 прийняла послугу з розподілу електричної енергії в обсязі 65205 кВт/год, вартість послуг складає 93990,66 грн, а також Військова частина НОМЕР_1 прийняла послуги з перетікання реактивної енергії в обсязі 16605 кВтА реакт год., вартість послуг з перетікання реактивної енергії складає 12310,26 грн.
В матеріалах наявний рахунок № 37490178пр від 31.12.2022 на оплату послуг з розподілу електричної енергії за грудень 2022 року, згідно якого позивачу нараховано у поточному періоді 65205 кВт/год на суму 93990,66 грн, залишок заборгованості на 01.12.2022 становить 341043,17 грн, а всього нараховано до сплати за період 435033,83 грн. Відповідно до додатку до рахунку №37490178 від 31.12.2022 по точці обліку – військова частина, АДРЕСА_1 , спожито 65205 кВт/год, що розраховано за середньодобовим споживанням.

4. Норми права, з яких виходить господарський суд при ухваленні рішення.
Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.
При цьому, ст.12 Цивільного кодексу України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.
Статтею 15 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
У відповідності до норми 16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів судом, зокрема, є визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Згідно ч. 2 ст. 20 Господарського кодексу України (чинний на момент виникнення спірних правовідносин; втратив чинність 28.08.2025), кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб`єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб`єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб`єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов`язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.
Правові, економічні та організаційні засади функціонування ринку електричної енергії, відносини, пов`язані з виробництвом, передачею, розподілом, купівлею-продажем, постачанням електричної енергії для забезпечення надійного та безпечного постачання електричної енергії споживачам з урахуванням інтересів споживачів, розвитку ринкових відносин, мінімізації витрат на постачання електричної енергії та мінімізації негативного впливу на навколишнє природне середовище регулює Закону України «Про ринок електричної енергії».
Комерційний облік електричної енергії - це сукупність процесів та процедур із забезпечення формування даних щодо обсягів виробленої, відпущеної, переданої, розподіленої, спожитої, імпортованої та експортованої електричної енергії у визначений проміжок часу з метою використання таких даних для здійснення розрахунків між учасниками ринку (п. 38 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про ринок електричної енергії»).
Учасник ринку електричної енергії (далі - учасник ринку) - виробник, електропостачальник, трейдер, оператор системи передачі, оператор системи розподілу, оператор малої системи розподілу, оператор ринку, гарантований покупець, оператор установки зберігання енергії та споживач, які провадять свою діяльність на ринку електричної енергії в порядку, передбаченому цим Законом (п. 96 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про ринок електричної енергії»).
Згідно частини 1 статті 2 Закону України «Про ринок електричної енергії», правову основу функціонування ринку електричної енергії становлять Конституція України, цей Закон, Закони України «Про альтернативні джерела енергії», «Про комбіноване виробництво теплової та електричної енергії (когенерацію) тa використання скидного енергопотенціалу», «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг», «Про природні монополії», «Про захист економічної конкуренції», «Про охорону навколишнього природного середовища», міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та інші акти законодавства України.
Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України «Про ринок електричної енергії», основні умови діяльності учасників ринку електричної енергії та взаємовідносин між ними визначаються нормативно-правовими актами, що регулюють впровадження цього Закону, зокрема, кодексом системи передачі, кодексом систем розподілу; правилами роздрібного ринку; іншими нормативно-правовими актами. Кодекс систем розподілу та правила роздрібного ринку затверджуються Регулятором.
Відповідно до частини 5 статті 2 Закону України «Про ринок електричної енергії», правила роздрібного ринку передбачають, зокрема, загальні умови постачання електричної енергії споживачам, систему договірних відносин між учасниками роздрібного ринку, права та обов`язки учасників ринку, процедуру заміни споживачем постачальника електричної енергії, умови та порядок припинення та відновлення постачання електричної енергії споживачу, процедуру розгляду скарг споживачів, особливості постачання електричної енергії постачальником універсальної послуги, постачальником «останньої надії».
За приписами ст. 4 Закону України «Про ринок електричної енергії» учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах.
Згідно з ч. 3 ст. 72 Закону України «Про ринок електричної енергії» передачу та розподіл електричної енергії, що постачається споживачам, здійснюють оператор системи передачі та оператори систем розподілу відповідно до договорів, що укладаються із споживачем та/або постачальником електричної енергії відповідно до кодексу системи передачі, кодексу систем розподілу та правил роздрібного ринку Облік спожитої споживачем електричної енергії здійснюється постачальником послуг комерційного обліку.
Згідно п. 11.3.1. Кодексу систем розподілу (далі КСР) договір про надання послуг з розподілу електричної енергії укладається з урахуванням вимог цього Кодексу щодо умов надання доступу та послуг з розподілу електричної енергії.
Умовами п.п. 11.5.1., 11.5.2. Кодексу систем розподілу передбачено, що послуги з розподілу електричної енергії надаються Користувачу безперервно, крім випадків, передбачених договором про надання послуг з розподілу електричної енергії та цим Кодексом.
Передбачені випадки припинення розподілу електричної енергії: 1) за заявою Користувача: припинення (тимчасове або остаточне) експлуатації електроустановки; продаж/передача прав власності/користування на об`єкт Користувача; інші тимчасові причини припинення електропостачання (виконання будівельних, аварійно-відновлювальних робіт тощо);
2) за зверненням електропостачальника: припинення електроживлення користувача (споживача електричної енергії) у випадках, визначених Правилами роздрібного ринку електричної енергії; 
3) за ініціативою ОСР: закінчення строку дії/розірвання договору про надання послуг з розподілу електричної енергії; несплата та/або неповна оплата послуг згідно з умовами договору про надання послуг з розподілу електричної енергії; виявлення несанкціонованого відбору електричної енергії користувачем або втручання в роботу засобів обліку електричної енергії або елементів системи розподілу; наявність заборгованості за несанкціонований відбір електричної енергії; несанкціоноване відновлення електроживлення користувача (споживача електричної енергії); невиконання вимог припису уповноваженого представника органу виконавчої влади, на який покладено відповідні обов`язки згідно із законодавством України, щодо усунення незадовільного технічного стану електроустановок Користувачів, який загрожує аварією, пожежею та/або створює загрозу життю обслуговуючого персоналу, населенню та навколишньому середовищу; недопущення до електроустановок користувача, пристроїв релейного захисту, автоматики та зв`язку, які забезпечують регулювання навантаження в енергосистемі, та/або розрахункових засобів обліку електричної енергії уповноважених посадових осіб органів виконавчої влади та/або ОСР, на яких покладено відповідні обов`язки згідно із законодавством України та/або договором; порушення Користувачем ПОЕМ під час виконання робіт або провадження іншої діяльності поблизу електричних мереж унаслідок незабезпечення збереження електричних мереж, створення неналежних умов експлуатації зазначених електричних мереж, створення умов, наслідком яких можуть стати нещасні випадки від впливу електричного струму. Відключенню підлягають електроустановки та струмоприймачі Користувача, для електрозабезпечення яких використовуються електричні мережі, щодо яких Користувачем порушуються ПОЕМ; проведення планових ремонтів електроустановок та електричних мереж системи розподілу; проведення системних випробувань; у разі несплати споживачем заборгованості за договором про постачання електричної енергії або договором про користування електричною енергією, правонаступником за якими є ОСР; у разі несвоєчасної сплати замовником остаточного розрахунку відповідно до умов договору про приєднання (для випадків зміни технічних параметрів); недопущення представників ОСР для здійснення обстеження генеруючої установки щодо відповідності її встановлення вимогам цього Кодексу та перевірки впливу на показники якості електричної енергії; недопущення представників ОСР для здійснення обстеження УЗЕ щодо відповідності її встановлення вимогам цього Кодексу та перевірки впливу на показники якості електричної енергії;
4) за ініціативою адміністратора комерційного обліку: невиконання обґрунтованих вимог щодо приведення засобів розрахункового обліку до вимог щодо технічного стану, передбачених Кодексом комерційного обліку; 5) за форс-мажорних обставин, у тому числі: застосування графіків та протиаварійних систем зниження електроспоживання з метою запобігання порушенню режиму роботи ОЕС України; аварійні перерви електропостачання.
Відповідно до п. 11.5.3. КСР обмеження/припинення розподілу електричної енергії відповідному Користувачу має проводитися відповідно до вимог Правил роздрібного ринку електричної енергії та цього Кодексу за умови одночасного забезпечення збереження необхідних рівнів надійності та якості електропостачання інших користувачів.
За умовами п. 11.5.8. КСР, ОСР має надати попередження про обмеження/припинення розподілу електричної енергії користувачу (окрім планових перерв) після встановлення факту наявності підстав для вчинення вказаних дій не менше ніж за 5 робочих днів до запланованої дати обмеження/припинення розподілу електричної енергії. При цьому в попередженні мають бути зазначені підстави, дата та час, з якого розподіл електричної енергії буде припинено/обмежено.
Після одержання попередження Користувач зобов`язаний вжити комплекс заходів, спрямованих на запобігання травматизму, загибелі тварин, пошкодженню обладнання, негативним екологічним та іншим наслідкам (п. 11.5.9. КСР).
Пунктом 11.5.13. КСР визначено, що у разі несплати або неповної оплати за послуги з електроживлення у строки, визначені договором про надання послуг з розподілу електричної енергії, ОСР надає користувачу письмовим повідомленням (з позначкою про вручення) попередження про припинення електроживлення.
У разі несплати за послуги з розподілу електричної енергії протягом 5 робочих днів після отримання Користувачем попередження ОСР має право відключити об`єкт користувача від електричної мережі.
Спірні питання щодо заборгованості за послуги з розподілу електричної енергії вирішуються шляхом переговорів між ОСР та користувачем або в судовому порядку. У разі звернення користувача до суду щодо вирішення спірних питань він повідомляє про це ОСР та надає копію зареєстрованої в канцелярії суду позовної заяви. До вирішення у суді спірного питання між сторонами відключення об`єкта користувача не здійснюється.
Якщо договором про надання послуг з розподілу електричної енергії передбачена попередня оплата або авансові платежі, припинення/обмеження розподілу електричної енергії за несплату передбачених договором рахунків на попередню оплату або авансових платежів не може застосовуватись раніше початку розрахункового або планового періоду, на який має здійснюватись відповідна оплата.
Взаємовідносини, які виникають під час купівлі-продажу електричної енергії між електропостачальником та споживачем, а також їх взаємовідносини з іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії, регулюються Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 312 від 14.03.2018.
Відповідно до 1.2.1. Правил роздрібного ринку електричної енергії (далі ПРРЕЕ), на роздрібному ринку електричної енергії споживання та використання електричної енергії для потреб електроустановки споживача здійснюється за умови забезпечення розподілу/передачі та продажу (постачання) електричної енергії на підставі договорів про розподіл/передачу, постачання електричної енергії, надання послуг комерційного обліку, які укладаються відповідно до цих Правил, Кодексу системи передачі, Кодексу систем розподілу та Кодексу комерційного обліку.
Відповідно до абзац 3 підп. 2.3.5 ПРРЕЕ у разі виникнення у споживача сумніву у правильності показів засобів вимірювальної техніки та/або обсягів споживання електричної енергії, на підставі яких здійснювались нарахування у пред`явленому до оплати документі, споживач подає про це заяву оператору системи/постачальнику послуг комерційного обліку, а у разі виникнення сумніву у правильності суми у пред`явленому до оплати документі щодо оплати за постачання або розподіл (передачу) електричної енергії - учаснику роздрібного ринку, який надав розрахунковий документ.
Учасник ринку протягом 5 робочих днів від дня одержання заяви перевіряє документ (рахунок) щодо оплати електричної енергії, послуг з розподілу (передачі), комерційного обліку електричної енергії, компенсації перетікань реактивної електричної енергії тощо, у разі необхідності звертається в установленому Кодексом комерційного обліку порядку щодо перевірки даних комерційного обліку.
Пунктом 2.3.11. Правил роздрібного ринку електричної енергії встановлено, що комерційний облік на роздрібному ринку електричної енергії організовується адміністратором комерційного обліку та здійснюється постачальниками послуг комерційного обліку відповідно до вимог Закону України «Про ринок електричної енергії», Кодексу комерційного обліку та цих Правил.
Згідно пункту 7.5 розділу VII ПРРЕЕ припинення повністю або частково постачання електричної енергії споживачу здійснюється:1) оператором системи за умови попередження споживача не пізніше ніж за 5 робочих днів до дня відключення у разі: відсутності персоналу для обслуговування електроустановок споживача або договору на обслуговування електроустановок (на виконання припису представника відповідного органу виконавчої влади); недопущення уповноважених представників оператора системи до електроустановок споживача, пристроїв релейного захисту, автоматики і зв`язку, які забезпечують регулювання навантаження в енергосистемі, та/або розрахункових засобів комерційного обліку електричної енергії, що розташовані на території споживача; заборгованості за надані послуги з розподілу (передачі) електричної енергії відповідно до умов договору з оператором системи; несплати вартості необлікованої електричної енергії внаслідок порушення споживачем цих Правил, визначеної відповідно до законодавства (за умови прийняття судом рішення (яке набрало законної сили) щодо споживання споживачем необлікованої електричної енергії на користь оператора системи або невиконання споживачем укладеного договору про реструктуризацію заборгованості з вартості необлікованої електричної енергії); несплати вартості електричної енергії, спожитої за час несанкціонованого відбору, за відсутності у споживача укладеного та діючого договору про постачання електричної енергії або з наступного дня після дати, зазначеної в попередженні про припинення електроживлення (відключення) електроустановки споживача, наданого споживачу електропостачальником (за умови прийняття судом рішення, яке набрало законної сили, щодо відповідних нарахувань на користь оператора системи); невиконання припису представника відповідного органу виконавчої влади; закінчення терміну дії, розірвання або неукладення договору між споживачем та оператором системи; закінчення терміну дії договору між споживачем та постачальником «останньої надії» (за умови неукладення споживачем договору з іншим електропостачальником); порушення споживачем під час виконання робіт або провадження іншої діяльності у межах свого об`єкта поблизу електричних мереж Правил охорони електричних мереж, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2022 року № 1455 (далі - Правила охорони електричних мереж); створення неналежних умов експлуатації електричних мереж унаслідок незабезпечення збереження електричних мереж, створення умов, наслідком яких можуть стати нещасні випадки від впливу електричного струму. Відключенню підлягають електроустановки та струмоприймачі споживача, для електрозабезпечення яких використовуються електричні мережі, щодо яких споживачем порушуються Правила охорони електричних мереж (на виконання припису представника відповідного органу виконавчої влади).
Попередження про припинення повністю або частково постачання (розподілу або передачі) електричної енергії оформлюється після встановлення факту наявності підстав для вчинення вказаних дій та надається споживачу окремим письмовим повідомленням, у якому зазначаються підстава, дата і час, з якого електропостачання буде повністю або частково припинено, прізвище, ім`я, по батькові, підпис відповідальної особи, якою оформлено попередження. Попередження про припинення постачання електричної енергії може надаватись споживачу в інший узгоджений спосіб, передбачений договором з електропостачальником та договором з ОСР/ОСП або додатками до нього.
Якщо підставою для припинення постачання електричної енергії є заборгованість споживача перед відповідним учасником роздрібного ринку, у попередженні про припинення постачання електричної енергії додатково зазначається сума заборгованості за відповідним договором та період, за який ця заборгованість виникла.
У разі усунення споживачем в установлений строк порушень, що завчасно (до дня відключення) підтверджується належним чином, постачання електричної енергії споживачу не припиняється.
Оператор системи протягом одного робочого дня після надання споживачу попередження про припинення електроживлення повідомляє про це електропостачальника споживача та адміністратора комерційного обліку. У разі отримання оператором системи від електропостачальника звернення щодо відключення електроустановки споживача оператор системи має повідомити адміністратора комерційного обліку про отримання відповідного звернення протягом дня його отримання.

5. Висновки господарського суду за результатами вирішення спору.
Відповідно до частин 1, 2 статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.
Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Згідно з частинами 1, 2 статті 5 ГПК України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Отже, наявність права на пред`явлення позову не є безумовною підставою для здійснення судового захисту, а є лише однією із необхідних умов реалізації встановленого права.
Право особи на доступ до правосуддя гарантоване статтею 55 Конституції України, положення якого є нормами прямої дії. Відповідно до наведеної статті Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав та свобод і можливість оскаржити до суду рішення, дії та бездіяльність органів державної влади, місцевого самоврядування, громадських об`єднань і посадових осіб.
Під захистом права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.
Суб`єктивні цивільні права та інтереси особи захищаються в порядку, передбаченому законом, за допомогою застосування, зокрема, способів захисту.
Способи захисту цивільного права чи інтересу - це визначені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника, і такі способи мають бути доступними й ефективними. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Переважно спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом і регламентує конкретні цивільні правовідносини. Подібні висновки викладені в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 12.11.2024 у справі №911/3292/23, від 03.09.2024 у справі №907/358/20, від 27.08.2024 у справі №924/128/21, від 11.06.2024 у справі №914/3293/20, від 07.05.2024 у справі №910/11383/23.
Вирішуючи господарський спір, суд з`ясовує, чи існує у позивача право або законний інтерес; якщо так, то чи має місце його порушення, невизнання або оспорювання відповідачем; якщо так, то чи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективний за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладеної в позові вимоги. В іншому випадку у позові слід відмовити (пункт 8.5 постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.06.2019 у справі № 910/6642/18).
У наведеній постанові зроблено висновок про стадійність захисту права, зокрема вказано на те, що під час вирішення господарського спору суд з`ясовує, чи існує у позивача право або законний інтерес; якщо так, то чи має місце його порушення, невизнання або оспорення відповідачем; якщо так, то чи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективний за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладеної в позові вимоги. В іншому випадку у позові слід відмовити.
Позивач, звертаючись до суду з позовною заявою, на виконання у тому числі приписів статей 13, 74 ГПК України, зобов`язаний довести наявність порушення його прав та законних інтересів, а суд, у свою чергу, перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і в залежності від встановленого вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для захисту прав позивача.
Тобто на позивача покладається обов`язок довести, яким чином порушується його право або законний інтерес, а суд лише після підтвердження таких доводів може надавати оцінку усім обставинам спірних відносин, оскільки відсутність порушених прав чи інтересів є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Крім того, суди мають надавати оцінку щодо можливості поновлення права/захисту інтересу в обраний позивачем спосіб. Подібна за змістом правова позиція викладена Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у постанові від 25.10.2022 у справі №910/11884/24.
Застосування будь-якого способу захисту цивільного права та інтересу має також бути об`єктивно виправданим та обґрунтованим. Це означає, що: застосування судом способу захисту, обраного позивачем, повинно реально відновлювати його наявне суб`єктивне право, яке порушене, оспорюється або не визнається; обраний спосіб захисту повинен відповідати характеру правопорушення; застосування обраного способу захисту має відповідати цілям судочинства; застосування обраного способу захисту не повинно суперечити принципам верховенства права та процесуальної економії, зокрема не повинно спонукати позивача знову звертатися за захистом до суду (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19 (пункт 6.13), від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц (пункт 82), від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20 (пункт 24), від 21.09.2022 у справі № 908/976/19 (пункт 5.6).
Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, суди повинні зважати й на його ефективність з погляду Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). У § 145 рішення від 15.11.1996 у справі «Чахал проти Сполученого Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, заява №22414/93, [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) зазначив, що стаття 13 Конвенції гарантує на національному рівні ефективні правові способи для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати особі такі способи правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасниці Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань.
Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18 (пункт 63), від 21.09.2022 у справі № 908/976/19 (пункт 5.6) від 04.07.2023 у справі №233/4365/18 (пункт 29)).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що перелік способів захисту, визначений у частині 2 статті 16 Цивільного кодексу України, не є вичерпним. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини 2 вказаної статті). Застосування конкретного способу захисту цивільного права чи інтересу залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Інакше кажучи, суд має захистити право чи інтерес у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (постанови від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23), від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17), від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц (пункт 58), від 16.02.2021 у справі № 910/2861/18 (пункт 98), від 15.06.2021 у справі № 922/2416/17 (пункт 9.1), від 22.06.2021 у справах № 334/3161/17 (пункт 55) і № 200/606/18 (пункт 73), від 29.06.2021 у справі № 916/964/19 (пункт 7.3), від 31.08.2021 у справі № 903/1030/19 (пункт 68), від 26.10.2021 у справі № 766/20797/18 (пункт 19), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункт 143), від 14.12.2021 у справі № 643/21744/19 (пункт 61), від 25.01.2022 у справі № 143/591/20 (пункт 8.31), від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20 (пункт 21), від 09.02.2022 у справі № 910/6939/20 (пункт 11.87), від 22.02.2022 у справі № 761/36873/18 (пункт 9.21), від 13.07.2022 у справі № 363/1834/17 (пункт 56), від 28.09.2022 у справі № 483/448/20 (пункт 9.64), від 14.12.2022 у справі № 477/2330/18 (пункт 55), від 04.07.2023 у справі № 233/4365/18 (пункт 28), від 23.01.2024 у справі № 523/14489/15-ц (пункт 69), від 10.04.2024 у справі № 760/20948/16-ц (пункт 43)).
Вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу, а також визначає, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача (постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.08.2023 у справі №916/3610/21).
Відсутність порушеного права є підставою для відмови у задоволенні позову (такий висновок викладений у пункті 7.13 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03.11.2020 у справі № 916/3146/17).
Обрання позивачем неналежного та неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові. Подібний висновок сформульований, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі №916/1415/19 (пункт 6.21), від 02.02.2021 у справі № 925/642/19 (пункт 52), від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 (пункт 76), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункт 155), від 15.09.2022 у справі № 910/12525/20 (пункт 148).
У даному випадку звертаючись із позовом до суду позивач просив скасувати повідомлення Акціонерного товариства «Херсонобленерго» №21/09-007374 від 16.07.2024 про припинення розподілу електричної енергії (відключення) КЕВ м. Херсона.
Товариство є оператором системи розподілу електричної енергії та здійснює свою діяльність на підставі Конституції України, законів України та підзаконних нормативно- правових актів виданих уповноваженими на те органами.
Так, ст. 235 ГК України (чинний на момент виникнення спірних правовідносин; втратив чинність 28.08.2025) визначено, що за порушення господарських зобов`язань до суб`єктів господарювання та інших учасників господарських відносин можуть застосовуватися оперативногосподарські санкції - заходи оперативного впливу на правопорушника з метою припинення або попередження повторення порушень зобов`язання, що використовуються самими сторонами зобов`язання в односторонньому порядку. До суб`єкта, який порушив господарське зобов`язання, можуть бути застосовані лише ті оперативно-господарські санкції, застосування яких передбачено договором. Оперативно-господарські санкції застосовуються незалежно від вини суб`єкта, який порушив господарське зобов`язання.
Стаття 236 ГК України передбачає, що у господарських договорах сторони можуть передбачати використання таких видів оперативно-господарських санкцій - одностороння відмова від виконання свого зобов`язання управненою стороною, із звільненням її від відповідальності за це - у разі порушення зобов`язання другою стороною.
Між тим, норми ПРРЕЕ, КСР та ККО не передбачають можливості оскарження споживачем повідомлення про припинення розподілу електричної енергії (відключення), адже воно не є тим рішенням, у зв`язку з яким у споживача виникають, змінюються або припиняються певні цивільні права та обов`язки. Такі права та обов`язки виникають із дій споживача, які передують оформленню даного повідомлення. Тому п.7.11 розділу VII ПРРЕЕ вказує, що суд має розглядати спірні питання щодо наявності/відсутності порушень споживачем норм ПРРЕЕ (причина відключення), та не передбачає можливості оскарження споживачем попередження про відключення, яке є наслідком порушення ним норм ПРРЕЕ.
Тобто, у даному випадку, суд погоджується із висновками відповідача, що повідомлення про припинення розподілу не є актом суб`єкта господарювання, яке створює для позивача негативні наслідки у вигляді відключення, а має виключно інформативний характер, позаяк права за обов`язки суб`єкта господарювання випливають не у зв`язку з оформленням відповідачем даного повідомлення, а із дій споживача, які передували даному повідомленню (наявністю заборгованості за розподіл електричної енергії).
Способи захисту прав суб`єктів господарювання зазначені у статті 20 Господарського кодексу України. Частина 2 статті 20 Господарського кодексу України прямо вказує на способи захисту прав суб`єкта господарювання, які він може обрати, та передбачає, що спосіб захисту має бути передбачений Законом.
Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.
Примусове виконання зобов`язання в натурі (зобов`язання вчинити певні дії) - спосіб захисту цивільного права, який випливає із загального принципу повного та належного виконання зобов`язання. Цей спосіб полягає у зобов`язанні вчинити дію або утриматися від дій, незалежно від застосування до неї інших заходів впливу (відшкодування збитків, пені, накладення штрафу).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі № 922/3308/20 від 21 липня 2022 року колегія суддів виснувала, що положення частини другої статті 16 Цивільного кодексу України та статті 20 Господарського кодексу України передбачають такий спосіб захисту порушеного права, як примусове виконання обов`язку в натурі.
Зазначений спосіб захисту (примусове виконання обов`язку в натурі) застосовується в зобов`язальних правовідносинах у випадках, коли особа зобов`язана вчинити певні дії щодо позивача, але відмовляється від виконання цього обов`язку чи уникає його. Стосується такий спосіб захисту, зокрема, невиконання обов`язку сплатити кошти за виконану роботу, надані послуги, передати річ кредитору (за договорами купівлі-продажу. міни, дарування з обов`язком передати річ у майбутньому), виконати роботи чи надати послугу за відповідним договором. Близька за змістом правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 19.05.2020 зі справи № 910/9167/19. від 19.10.2021 зі справи №910/8791/20.
Примусове виконання обов`язку в натурі, наслідком чого є імперативне присудження за рішенням суду невиконаного, дає змогу особі, права якої порушені, повністю або частково поновити свої порушені права та отримати той результат, заради якого й укладався договір: у такий спосіб досягається мета позивача - виконання зобов`язання в натурі (у цьому випадку надання спірних послуг) і захист його майнових прав.
У постанові від 29.06.2021 у справі № 910/2842/20 Верховний Суд зазначив, що суд вправі задовольнити позов про спонукання виконати умови договору лише в разі, якщо встановить, що у особи такий обов`язок наявний, але вона ухилилася від його виконання. При цьому у справі має бути доведено наявність відповідного правовідношення. а саме прямого законодавчого обов`язку відповідача щодо виконання договору.
Тобто, дії, які має вчинити відповідач, мають бути прямо передбачені або законом (актом цивільного законодавства), або договором.
В свою чергу, коли особа звернулася до суду по захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або інтересу, а суд позов задовольнив, виконання його рішення має настільки, наскільки це можливо, відновити стан позивача, який існував до відповідного порушення, чи не допустити таке порушення. Судове рішення не має породжувати стан невизначеності у відносинах позивача з відповідачем і вимагати від них подальшого вчинення узгоджених дій для вичерпання конфлікту (постанова Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20).
Крім того, за висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними в постанові від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц, спосіб захисту права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду.
Таким чином, судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18).
Застосований судом спосіб захисту має бути правомірним - таким, що відповідає правовій природі відносин, що виникли між сторонами спору, тобто відповідати праву; тоді як ефективність характеризує спосіб захисту відповідно до критерію його дієвості у відновленні порушеного права та інтересу.
Відповідно до частин першої та другої статті 14 Цивільного кодексу України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій вчинення яких не є обов`язковим для неї.
В свою чергу, відповідач на підставі спірного повідомлення про припинення розподілу електричної енергії (відключення) не може ані стягнути, ані припинити постачання електричної енергії споживачу. Вказані заходи відповідачем можуть бути вжиті тільки за рішенням суду.
Дані обставини свідчать про відсутність у повідомленні відповідача про припинення розподілу електричної енергії (відключення) ознак акта ненормативного характеру (індивідуального акта), прийняття якого порушує права та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі.
Оскарження самого повідомлення про припинення розподілу електричної енергії (відключення), яке не встановлює для споживача будь-яких обов`язків і є різновидом претензії, суперечить як способам захисту прав так і завданню господарського судочинства та не підлягає судовому захисту, а позивачем, в свою чергу, не зазначено, яким чином і які саме права та інтереси порушено оскаржуваним повідомленням, за захистом яких він може звернутися до суду в порядку господарського судочинства.
Виходячи з наведеного, суд вважає, що зазначене повідомлення про припинення розподілу електричної енергії (відключення) є лише визначеним ПРРЕЕ попереджувальним заходом направленим на інформування споживача про допущене ним порушення ПРРЕЕ, який не встановлює для нього будь-яких обов`язків, окрім доведення до відома споживача (позивача) порушення та пов`язаних у зв`язку з цим правових наслідків, а також рекомендацій щодо їх усунення.
А тому, суд вважає, що оспорюване повідомлення про припинення розподілу електричної енергії (відключення) не є правочинами, зокрема, односторонніми, та може породжувати для позивача виникнення будь-яких обов`язків, оскільки таке повідомлення за своїм наслідком не встановлює для позивача, як споживача, будь-яких обов`язків, окрім інформативно-рекомендаційних заходів.
З огляду на таке, суд вважає, що обраний позивачем спосіб захисту порушеного права, зокрема, шляхом скасування повідомлення про припинення розподілу електричної енергії (відключення) №21/09-007374 від 16.07.2024 не є належним та ефективним у розумінні частини другої статті 16 Цивільного кодексу України та частини другої статті 20 Господарського кодексу України способом захисту права порушеного права, оскільки розглядаючи таку вимогу суд не здійснює жодного захисту прав та охоронюваних законом інтересів учасників господарських відносин, у даному випадку позивача.
Суд також відзначає, що звертаючись із даним позовом КЕВ м. Херсон не зазначив, із посиланням на належні та допустимі докази, про те, що відповідачем після надсилання відповідного повідомлення про припинення розподілу електричної енергії (відключення) №21/09-007374 від 16.07.2024 вживаються активні дії щодо припинення розподілу (відключення) позивачеві електричної енергії.
Таким чином, суд дійшов висновку, що позовна вимога про скасування повідомлення Акціонерного товариства «Херсонобленерго» №21/09-007374 від 16.07.2024 щодо припинення розподілу електричної енергії (відключення) КЕВ м. Херсона не відповідає встановленим способам захисту прав, що виключає підстави для задоволення позову в цій частині.
Враховуючи встановлені судом обставини, а саме обрання позивачем неналежного та неефективного способу захисту, суд не вважає за потрібне та доцільне оцінювати інші доводи та докази по справі, зокрема наявність/відсутність у позивача заборгованості з оплати послуг з розподілу електричної енергії, (не)обґрунтованість вимог викладених у відповідному повідомленні.
У частині третій статті 2 ГПК України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 цього Кодексу.
Відповідно до частин третьої, четвертої статті 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно з частинами першою, третьою статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Згідно із статтею 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Допустимість доказів за статтею 77 ГПК України полягає у тому, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Допустимість доказів має загальний і спеціальний характер. Загальний характер полягає в тому, що незалежно від категорії справ слід дотримуватися вимоги щодо отримання інформації з визначених законом засобів доказування з додержанням порядку збирання, подання і дослідження доказів. Спеціальний характер полягає в обов`язковості певних засобів доказування для окремих категорій справ чи забороні використання деяких із них для підтвердження конкретних обставин справи.
Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи (стаття 78 ГПК України).
Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Обов`язок з доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
За змістом статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Таким чином, з`ясування фактичних обставин справи має здійснюватися судом із застосуванням критеріїв оцінки доказів, передбачених у статті 86 ГПК України, щодо відсутності у доказів заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо та їх сукупності в цілому. Близька за змістом правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 02.02.2021 у справі № 908/2846/19, від 27.05.2021 у справі № 910/702/17, від 17.11.2021 у справі № 910/2605/20.
Статтею 236 ГПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
У справі «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89) ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно статті 6 Конвенції рішення судів достатнім чином містять мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99; від 27 вересня 2001р., пункт 30). Разом з тим, у рішенні звертається увага, що статтю 6 параграф 1 не можна розуміти, як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення, може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи (рішення у справі «Ruiz Torija v. Spain», заява серія A № 303-A; від 9 грудня 1994р.; пункт 29).
Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Серявін та інші проти України» вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
З огляду на встановлені обставини, всі інші доводи та міркування сторін не мають вирішального впливу на результат вирішення спору, тому з урахуванням принципу процесуальної економії не потребують детальної відповіді суду. З урахуванням висновків, до яких дійшов суд при вирішенні даного спору, суду не вбачається за необхідне надавати правову оцінку кожному із доводів наведених учасниками судового процесу, оскільки їх оцінка не може мати наслідком спростування висновків, до яких дійшов господарський суд під час вирішення даного спору.
На підставі повного, всебічного та безпосереднього дослідження наявних в матеріалах справи доказів в сукупності з урахуванням всіх обставин справи, що входять до предмету доказування у цій справі та стосуються кваліфікації спірних відносин, зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених правових норм, приймаючи до уваги викладені обставини, оскільки судом не виявлено на підставі наявних доказів у справі інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, надавши відповідну юридичну оцінку всім доказам, на які посилаються позивач та відповідач, як на підставу своїх вимог та заперечень, суд дійшов висновку про відмову у позові у зв`язку з обранням позивачем неналежного та неефективного способу захисту своїх прав, що є самостійною підставою для відмови у позові та вичерпує потребу у встановленні та оцінці інших обставин справи. 
Згідно із частиною першою статті 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, відповідно до ч. 4 ст. 129 ГПК України покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати покладаються на позивача. 
Керуючись ст.ст. 2, 13, 76, 79, 86, 129, 233, 237-240 Господарського процесуального кодексу України, суд -
ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову – відмовити.
2. Судові витрати по справі № 916/3398/24 покласти на Квартирно-експлуатаційний відділ міста Херсон.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.241 ГПК України.
Повне рішення складено 13 липня 2026 р.

Суддя О.В. Цісельський