ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
58601, м. Чернівці, вул. О.Кобилянської, 14, тел. 55-09-34, е-mail: inbox@cv.arbitr.gov.ua
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2026 року 	 	Справа № 910/569/26 	
Господарський суд Чернівецької області у складі судді Ніколаєва Михайла Ілліча
секретар судового засідання Озоровська А.Б.

за участі представників:
від позивача: Хоменко С.І.
від відповідача: Шевгулідзе В.В.

розглянувши матеріали справи

за позовом Приватного акціонерного товариства “Укргідроенерго” 

до Консорціуму “Науково- виробниче об`єднання “Укргідроенергобуд” 

про стягнення авансу та штрафних санкцій у сумі 15 060 714, 96 грн

І. Стислий виклад позицій сторін по суті позовних вимог.
21.01.2026 до Господарського суду міста Києва в електронній формі надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства “Укргідроенерго” до Консорціуму “Науково-виробниче об`єднання “Укргідроенергобул” про стягнення грошових коштів в сумі 11 028 174,79 грн, з яких: пеня у сумі 9 313 819,95 грн, штраф у сумі 1 714 354,84 грн, авансовий платіж у сумі 78 100,73 євро і три проценти річних за прострочення повернення авансового платежу у сумі 1 402,21 євро за курсом НБУ станом на день платежу, з покладенням судових витрат на відповідача.
Позовні вимоги обґрунтовуються неналежним виконанням зобов`язань за договором № 465У/2022 від 11.08.2022 (далі – договір), укладеним між Приватним акціонерним товариством “Укргідроенерго” (далі – ПрАТ “Укргідроенерго”, замовник, позивач) та Консорціумом “Наукове-виробниче об`єднання “Укргідроенергобуд” (далі – Консорціум “НВО “Укргідроенергобуд”, підрядник, відповідач), згідно якого замовник доручає, а підрядник забезпечує, відповідно до проектної документації і умов договору, виконання робіт згідно з ДК 021:2015 код 45453000-7 капітальний ремонт і реставрація, поліпшення експлуатаційних показників роботи обладнання блоку №1 Дністровської ГАЕС методом вдосконалення системи віброконтролю ГД-1 з розширенням функції захисту гідроагрегату та досягнення нормативних значень стійкості ізоляції струмопроводів для філії “Дирекція з будівництва Дністровської ГАЕС” ПрАТ “Укргідроенерго”.
Пунктами 3.1, 3.4 договору з урахуванням змін, внесених додатковою угодою №2 від 27.12.2023, визначено, що строк виконання робіт та поставки обладнання становить 689 календарних днів з дати початку робіт. Крім цього, додатковою угодою №2 від 27.12.2023 року викладено в новій редакції специфікацію на обладнання, що імпортується (додаток № 3.1), та специфікацію на постачання обладнання з території України. Зазначеними специфікаціями визначено строк поставки обладнання, який складає 650 календарних днів з дати початку робіт.
Відповідно до пункту 3.3 договору підрядник приступає до виконання зобов`язань за договором за умови отримання від замовника повідомлення про готовність до виконання договору та проектної документації, яке відповідач отримав 15.08.2022 року за вх № 239.
Відтак, датою початку виконання робіт та зобов`язань за договором є 15.08.2022 року, кінцевою датою поставки обладнання – 26.05.2024 року, а датою закінчення строку виконання робіт за договором – 04.07.2024 року.
Положення підпункту 2.7.1 пункту 2.7 договору передбачають можливість перерахування замовником підряднику авансового платежу у розмірі 70% вартості обладнання, що імпортується. 
На виконання зазначеного положення договору позивачем за платіжним дорученням №1079 від 22.08.2022 року на підставі рахунку фактури №UG000000001 від 15.08.2022 здійснено перерахування відповідачу авансу у розмірі 47 912 475,94 грн, що складає 70% вартості імпортованого обладнання без врахування заготівельно-складських витрат. При цьому, рахунком фактурою №UG000000001 від 15.08.2022 визначено, що зазначена сума авансу складає еквівалент 1 274 461,18 євро (за курсом НБУ на дату рахунку-фактури).
Враховуючи положення додаткової угоди № 2 від 27.12.2023 в сплаченій сумі авансу частина, що стосується позиції 2-9 Специфікації № 3.1, тобто обладнання яке необхідне для завершення робіт з модернізації системи віброконтролю ГД-1, але в порушення положень договору не було поставлено, складає 12 589 831,89 грн, що є еквівалентом 334 886,72 євро за курсом НБУ на дату рахунку-фактури (37,5943 грн за 1 євро).
Додатковою угодою №2 від 27.12.2023 та специфікацією на обладнання, що імпортується, визначено про те, що вартість всього обладнання по специфікації складає: 66 213 781,39 грн, що є еквівалентом 1 837 044,76 євро за офіційним курсом Національного банку України. Проте, відповідач повідомив, що 08.07.2025 повернув частину авансового платежу в розмірі 12 589 831,89 грн, що еквівалентно 256 785,99 євро.
Таким чином, відповідачем допущено неналежне виконання своїх зобов`язань за договором та не повернуто в повному обсязі аванс в сумі 78 100,73 євро (334886,72 євро - 256 785,99 євро = 78 100,73 євро), який позивач просить стягнути з відповідача.
Крім того, на підставі ч. 2. ст. 625 ЦК України позивач нарахував відповідачу три проценти річних за прострочення повернення авансового платежу у розмірі 1 350,86 євро.
Відтак, сума авансу разом з трьома процентами річних за прострочення його повернення складає 79 502,94 євро.
Відповідно до пункту 11.1. розділу 11 договору №465У/2022 від 11.08.2022 за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за договором, в тому числі порушення строків виконання підрядних робіт/поставки обладнання, встановлених календарним графіком, підрядник сплачує замовнику пеню у розмірі 0,1 відсотка вартості несвоєчасно виконаних робіт/ поставленого обладнання за кожний день прострочення.
Нарахування пені здійснюється протягом всього строку порушення зобов`язання. Якщо прострочення виконання зобов`язання перевищує 30 календарних днів, підрядник додатково сплачує штраф у розмірі 7,0 % від ціни невиконаних зобов`язань.
В порушення умов договору № 465У/2022 від 11.08.2022 відповідач свої зобов`язання щодо дотримання строків: -(1) монтажу обладнання та виконання робіт з модернізації системи осушення струмопроводів ГД-1; -(2) поставки обладнання для модернізації системи віброконтролю ГД-1; -(3) виконання робіт з модернізації системи віброконтролю ГД-1 належним чином не виконав, внаслідок чого позивачем нараховано відповідачу пеню та штраф, а саме:
- з 05.07.2024 по 26.12.2024 – 177 485,70 грн пені та 70 994,28 грн штрафу за порушення строку виконання робіт з модернізації системи осушення струмопроводів ГД-1, що в загальній сумі складає 248 479,98 грн.
- з 27.05.2024 по 23.06.2025 – 8 319 761,01 грн пені та 1 481 891, 28 грн штрафу за порушення зобов`язання за договором щодо дотримання строків поставки обладнання для модернізації системи віброконтролю ГД-1, що в загальній сумі складає 9 801 652,29 грн.
-з 05.07.2024 по 23.06.2025 – 816 573,24 грн пені та 161 469,28 грн штрафу за порушення строків виконання робіт з модернізації системи віброконтролю ГД-1, що в загальній сумі складає 978 042,52 грн.
Загальна сума штрафних санкцій, яку позивач просить стягнути з відповідача за невиконання ним умов договору № 465У/2022 від 11.08.2022 складає 11 028 174,79 грн.
У відзиві на позов від 18.03.2026 представник відповідача зазначає, що договір № 465У/2022 від 11.08.2022 укладено між двома резидентами України, а відповідно до пункту 2.3 договору, розрахунки проводяться виключно в національній валюті України — гривні. Позивачем за даним договором закупівля валюти не здійснювалась, що підтверджується його позовною заявою та доданими додатками.
Фіксація ціни в євро станом на 30.06.2022 (30,7776 грн за 1 євро) згідно з пунктом 2.2.1 договору мала виключно інформаційний (статичний) характер для визначення ціни на момент укладання договору. Договір не містить жодної умови про те, що сума авансу в гривні автоматично змінюється при його поверненні залежно від коливань курсу валют. Також договір не містить умов розрахунку при поверненні авансу.
Спростовуючи твердження позивача, представник відповідача вказує, що 08.07.2025 останній платіжною інструкцією №622 повернув позивачу грошові кошти у розмірі 12 589 831,89 грн із призначенням платежу: “Повернення залишку невикористаного авансу по Специфікації на поставку обладнання, що імпортується. Ця сума відповідає розміру авансу, отриманого відповідачем за позиції 2-9 Специфікації №3.1. Таким чином, відповідач повернув саме ту суму у гривні, яку фактично отримав від позивача, що є належним виконанням зобов`язання.
Крім того, вимога позивача щодо нарахування “курсової різниці” на суму авансового платежу суперечить стандартам бухгалтерського обліку, оскільки операція з повернення коштів між двома резидентами України не передбачала реальної купівлі чи продажу іноземної валюти, вона не вважається валютною операцією, і курсові різниці за нею не виникають.
Відповідно до пункту 8 положення (стандарту) бухгалтерського обліку 21 “Вплив змін валютних курсів”, курсові різниці визначаються лише за монетарними статтями (грошові кошти, дебіторська заборгованість, що мають бути отримані або сплачені у валюті). Отриманий відповідачем аванс у гривні є немонетарною статтею, за якою визнання курсових різниць законодавчо заборонено, що підтверджується листом ДПС України від 06.08.2012 № 31-08410- 07-27/19699.
Станом на 31.07.2025 сторони провели повну звірку взаєморозрахунків за договором № 465У/2022. В Акті звірки, підписаному головним бухгалтером Приватного акціонерного товариства “Укргідроенерго” без жодних зауважень, зафіксовано, що обороти за період складають 12 589 831,89 грн (факт повернення авансу), сальдо на 31.07.2025 складає 0,00 грн.
Підписання такого акту є фактом офіційного визнання позивачем повного виконання відповідачем обов`язку з повернення коштів.
Також позивач намагається застосувати формулу перерахунку ціни з пункту 2.5 договору до процедури повернення авансу, проте цей механізм застосовується виключно на дату проведення митного оформлення товару, що імпортується. 
Така формула перерахунку призначена для коригування ціни товару при його поставці (імпорті), а не для випадків повернення авансу при невиконанні поставки. Оскільки товар за позиціями 2-9 не був ввезений та не проходив митне оформлення, об`єкт для застосування формули відсутній. 
Представник відповідача спростовує вимогу про стягнення пені та штрафу в сумі 11 028 174,79 грн, оскільки уклали додаткову угоду № 4 від 31.12.2024, якою внесли зміни до строків виконання зобов`язань— 1183 календарні дні з дати початку робіт. 
Так як роботи розпочато 18.08.2022, строк виконання зобов`язань за договором триває до кінця 2025 року. Крім того пунктом 16.2 Договору (в редакції ДУ № 4) передбачено, що договір діє до 31.12.2025, отже, на момент повернення авансу в липні 2025 року та на момент подання позову термін виконання зобов`язань не сплив, а прострочення відповідача не настало.
Позивач нараховує пеню на “валютний еквівалент” заборгованості, якої не існує в обліку. Оскільки основний борг (12,5 млн грн) був повернутий 08.07.2025, нарахування санкцій на нульове сальдо боргових зобов`язань суперечить статті 549 ЦК України.
Вимога про стягнення 3% річних у сумі 1 402,21 євро є похідною від незаконної вимоги про “курсову різницю”. Оскільки основне зобов`язання з виплати додаткових сум у валюті відсутнє, нарахування відсотків на вигадану суму в євро є юридично неможливим. 
Повернута сума (12,5 млн грн) була сплачена у розумний строк після вимоги в повному розмірі отриманого авансового платежу, що підтверджується відсутністю претензій в акті звірки.
У відповіді на відзив від 24.03.2026 представник позивача посилається на те, що відповідно до частини 2 статті 533 ЦК України, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Підпунктом 2.2.1 пункту 2.1 договору зазначено вартість обладнання, що імпортується, визначено у гривні з визначенням еквіваленту у євро згідно з офіційним курсом Національного банку України. Підпунктом 2.7.1 пунктом 2.7 договору визначено порядок розрахунку авансового платежу. При цьому розмір авансу визначається, виходячи з загальної ціни обладнання, визначеної у євро за курсом НБУ на дату виписки постачальником рахунку-фактури. Вартість обладнання, зазначена у специфікації на поставку обладнання, що імпортується також визначена у еквіваленті до євро за курсом Національного банку України.
Тобто факт повернення відповідачем авансу в гривні в тому самому розмірі, який було отримано від позивача, без визначення суми за офіційним курсом на день платежу (повернення) не може слугувати підтвердженням виконання відповідачем свого зобов`язання.
Позивач заперечує доводи відповідача про те, що “фіксація ціни станом на 30.06.2022 (30,7776 грн за 1 євро) мала виключно інформаційний (статичний) характер для визначення ціни на момент укладання договору”, оскільки додатковою угодою №2 від 27.12.2023 до договору №465У/2022 від 11.08.2022, підписаною сторонами включно з відповідачем, пункт 2.2.1 договору та специфікацію на обладнання, що імпортується, було викладено у новій редакції, де вже вартість обладнання було визначено у розмірі 66 213 781,39 грн, що складало 1 837 044,76 євро. При цьому курс іноземної валюти вже визначався не лише станом на 30.06.2022 року, а частково і на інші дати з урахуванням часткової поставки.
Позивач заперечує щодо твердження відповідача про невідповідність нарахування “курсової різниці” на суму авансового платежу стандартам бухгалтерського обліку, у зв`язку із тим, що зазначений стандарт визначає правила бухгалтерського обліку щодо операцій в іноземних валютах або ж відображення фінансової звітності відокремлених підрозділів, що здійснюють діяльність за межами України.
Відповідач посилався на акт звірки, котрий підписаний неуповноваженою особою та не може бути свідченням відсутності зобов`язань відповідача щодо повернення сум отриманого авансу в розмірі, еквівалентному до іноземної валюти євро.
В межах філії виключно директор філії має право від імені товариства підписувати документи, у тому числі акти звірок за господарськими операціями. Головний бухгалтер філії повноважень самостійно підписувати такі документи не має, а довіреність товариством головному бухгалтеру не видавалась. 
Положеннями договору визначено, що вартість імпортованого обладнання, а також розмір сплаченого авансу у грошовому виразі визначений в еквіваленті до іноземної валюти євро. 
Відтак, твердження відповідача про те, що передбачений договором товар не був ввезений на територію України та не був розмитнений, об`єкт для застосування формули відсутній, а вимоги щодо перерахунку авансу є безпідставним розширенням умов договору, є надуманими та маніпулятивними. 
Пунктами 2.5 договору передбачено порядок перерахунку залишку вартості у разі зміни курсу валюти на момент митного оформлення, в той час як прив`язка авансу до еквіваленту в іноземній валюті передбачена пунктом 2.7 договору.
Договором не передбачено порядку повернення авансу, оскільки, укладаючи договір позивач, добросовісно розраховував на його виконання відповідачем і, відповідно, розраховував на результат договору, а саме поставку обладнання, і виконання робіт з його монтажу відповідачем. Однак, незважаючи на відсутність у договорі порядку повернення авансу, вимоги позивача щодо його повернення в еквіваленті до євро, повністю узгоджуються з положеннями ст.533 ЦК України.
Крім того, відповідач вказує, що строк виконання робіт в 1183 календарних дні було визначено додатковою угодою №4 від 31.12.2024 року. Однак положень щодо зміни строку виконання робіт до 1183 календарних днів в додатковій угоді №4 від 31.12.2024 року не існує. Позивачем до позову було додано копію додаткової угоди №4 від 31.12.2024 року, якою лише продовжувався строк договору до 31.12.2025 року. При цьому змін пункту 3.1, яким передбачено строк виконання робіт, не відбувалось.
Позивач звертає увагу, що відповідачем разом з відзивом на позов додано копію листа від 26.12.2024 року № 01-01-03/439, до якого в свою чергу додано копію проєкту додаткової угоди №4, редакція якої утримувала положення щодо зміни строку виконання робіт, передбачених пунктом 3.1 договору, до 1183 календарних днів. 
Саме таку редакцію додаткової угоди відповідач пропонував до укладання. Однак в такій редакції ця угода укладена не була, і відповідно продовження строків виконання робіт не здійснювалось. Пунктом 3.1. договору в редакції додаткової угоди №2 строк виконання робіт та поставки обладнання визначено в 689 календарних днів з дати початку робіт, саме такий строк був врахований позивачем для визначення штрафних санкцій за порушення виконання договору відповідачем. Додаткова угода №4 була підписана сторонами і кожна із сторін має її примірник, у зв`язку з чим є всі підстави стверджувати, що відповідач обізнаний з її текстом.
Документального підтвердження щодо продовження строків виконання робіт і поставки обладнання до 1183 календарних днів відповідачем не надано.
Доводи відповідача щодо відсутності бази для нарахування санкцій також є необґрунтованими та надуманими. Повернення відповідачем 12,5 млн грн, отриманих в якості авансу, не знімає з нього відповідальності у вигляді штрафних санкцій за прострочку поставки та виконання робіт. 
Штрафні санкції розраховані позивачем до дати пред`явлення вимоги щодо повернення авансу та відмову від договору в цій частині. Тобто розрахунок неустойки розраховано до 23.06.2025 включно, тобто до дати фактичного повернення відповідачем отриманих коштів. Відтак, твердження відповідача щодо відсутності порушень виконання договірних зобов`язань є надуманими, безпідставними та такими, що не відповідають фактичним обставинам.
У запереченнях на відповідь на відзив від 31.03.2026 представник відповідача зазначив, що твердження позивача про обов`язок повернення авансу з урахуванням зміни курсу євро на момент повернення грошових коштів за непоставлений товар є помилковим з огляду на правову природу авансового платежу та умов договору.
Відповідач отримав за платіжним дорученням № 1079 від 22.08.2022 на підставі рахунку-фактури № UG000000001 від 15.08.2022 аванс від позивача у розмірі 12 589 831,89 грн. 
08.07.2025 року відповідач повернув позивачу аванс на ідентичну суму — 12 589 831,89 грн, відповідно до платіжної інструкції № 622 із призначенням платежу: “Повернення залишку невикористаного авансу по специфікації на поставку обладнання, що імпортується”.
Ця сума до останньої копійки відповідає розміру авансу, отриманого відповідачем за позиції 2-9 специфікації № 3.1. Таким чином, відповідач повернув саме ту суму у гривні, яку фактично отримав від позивача, що є належним виконанням зобов`язання.
Позивач не надав доказів наявності боргу відповідача до позовної заяви, оскільки отриманий аванс був повернутий у повному номінальному обсязі, що підтверджено обліковими даними самого позивача та актом звірки з нульовим сальдом.
Твердження позивача про обов`язок повернення авансу з урахуванням зміни курсу євро є помилковим з огляду на вимоги НП(С)БО 21.
Оскільки відповідач отримав аванс, у нього виникло зобов`язання поставити товар. Це не грошове зобов`язання. Згідно з п. 4 та п. 8 НП(С)БО 21, заборгованість за отриманими авансами є немонетарною статтею, за якою визнання курсових різниць законодавчо заборонено.
Аналіз пунктів 2.7.1 та 11.5 договору свідчить про відсутність у позивача правових підстав вимагати повернення авансу з урахуванням зміни курсу валют.
Твердження позивача про те, що акт звірки підписаний неповноважною особою і не відображає волі товариства, є юридично необґрунтованими оскільки хоча довіреність № 5/21 видана директору філії, це не позбавляє головного бухгалтера повноважень, наданих йому безпосередньо статутом та положенням у сфері фінансового контролю. Більше того, у самій довіреності № 5/21 (п. 5) зазначено право директора підписувати первинні документи, але в переліку відсутні акти звірки. Оскільки акт звірки є зведеним регістром, що базується на первинних документах (платіжна інструкція № 622), він є логічним завершенням документообігу, за який відповідає фінансова служба підрозділу.
Позивач стверджує, що акт є “неналежним доказом”, проте він сам використовує дані цього обліку для подання позову. Акт звірки від 31.07.2025 зафіксував нульове сальдо після повернення відповідачем 12 589 831,89 грн. Згідно з принципом добросовісності, позивач не може стверджувати про наявність боргу в суді, якщо його власна фінансова (бухгалтерська) служба офіційно визнала борг погашеним у звітності.
Твердження позивача про те, що відповідач перебуває у простроченні з липня 2024 року, повністю спростовується умовами додатка (додаткової угоди) № 4 від 31.12.2024, яка є чинною та обов`язковою для сторін.
Позивач не купував валюту для оплати, отже, не поніс витрат на конвертацію. 
Стягнення “різниці” є спробою отримання безпідставного прибутку. Оскільки аванс повернуто на 100% від отриманого номіналу (що підтверджено актом звірки), база для нарахування пені, штрафу та 3% річних — відсутня. Санкції на “еквівалент”, якого не існує в обліку, суперечать ст. 549 ЦК України.
Затримки викликані об`єктивними обставинами (логістичні складнощі через агресію РФ та американське походження обладнання Bently Nevada, що спричинило лише затримки у виробництві до 48 тижнів), про що позивач був повідомлений (листи від 26.12.2024 № 01-01-03/439 та від 30.12.2024 № 01-01-03/443). Більше того, згідно з п. 2.9 та 2.10 договору (в ред. ДУ № 4).
У додаткових поясненнях від 06.05.2026 представник позивача зазначив, що взаємовідносини сторін, які лежать в основі даного судового спору, не є операцією в іноземній валюті, і жодна із сторін не являється господарською одиницею за межами України. В свою чергу визначення грошового еквіваленту в іноземній валюті відповідно до ч.2 ст.524 та ч.2 ст.533 ЦК України не є тотожним поняттю операції в іноземній валюті. Відтак посилання відповідача на зазначений стандарт бухгалтерського обліку є необґрунтованим та не може свідчити про відсутність зобов`язань повернути отриманий аванс відповідно до еквіваленту іноземної валюти за офіційним курсом НБУ.
Положеннями договору визначено, що вартість імпортованого обладнання, а також розмір сплаченого авансу у грошовому виразі визначений в еквіваленті до іноземної валюти євро. 
Відтак, твердження відповідача про те, що оскільки передбачений договором товар не був ввезений на територію України та не був розмитнений, об`єкт для застосування формули відсутній, а вимоги щодо перерахунку авансу є безпідставним розширенням умов договору, є надуманими та маніпулятивними. Пунктами 2.5 договору передбачено порядок перерахунку залишку вартості у разі зміни курсу валюти на момент митного оформлення, в той час як прив`язка авансу до еквіваленту в іноземній валюті передбачена пунктом 2.7 договору. 
Договором не передбачено порядку повернення авансу, оскільки, укладаючи договір позивач, добросовісно розраховував на його виконання відповідачем і, відповідно, розраховував на результат договору, а саме поставку обладнання, і виконання робіт з його монтажу відповідачем. Однак, незважаючи на відсутність у договорі порядку повернення авансу, вимоги позивача щодо його повернення в еквіваленті до євро, повністю узгоджуються з положеннями ст.533 ЦК України, якою визначено, що в разі відсутності у договорі іншого порядку визначення, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу. Твердження відповідача про те, що «оскільки договір не містить умов про подальшу індексацію авансу при його поверненні, будь-яка вимога про перерахунок за новим курсом є безпідставною зміною умов договору», є абсолютно надуманим і таким, що суперечить вимогам чинного законодавства та усталеній судовій практиці.
Зазначаючи про порушення принципу естопеля (заборона суперечливої поведінки), відповідач посилається на факт повернення отриманого авансу в гривні у номінальному обсязі (тобто в тій самій сумі гривні, що і отриманий) і на відображення цього факту у обліку позивача.
Така позиція відповідача є абсолютно необґрунтованою, оскільки ведення позивачем власного податкового обліку та відображення в ньому господарських операцій ніяким чином не впливає на зобов`язання відповідача, що виникли згідно з умовами договору та вимогами чинного законодавства.
В свою чергу, принцип «естопель» є правовим принципом, який забороняє особі заперечувати свої власні заяви, дії або поведінку, якщо це протирічить її попереднім зобов`язанням або вчинкам. 
Листом №14/1355 від 23.06.2025 року позивач повідомив відповідача щодо необхідності повернення авансового платежу з урахуванням підпункту 2.2.1. п. 2 договору саме в розмірі 334 886,72 євро за офіційним курсом НБУ на день платежу. Тобто позиція позивача щодо необхідності повернення авансу у розмірі з урахуванням положень ч.2 ст.533 ЦК України була озвучена ще до повернення його відповідачем у гривні без урахування еквіваленту в іноземній валюті. Після повернення 08.07.2025 авансу у гривні без урахування еквіваленту в іноземній валюті у розмірі 12 589 831,89 грн листом від 18.08.2025 за вих.№11/1771 позивач звертався до відповідача щодо повернення суми залишку авансового платежу за договором у розмірі 78 100,73 євро в за курсом НБУ на день повернення. Зазначені листи підписані повноважною особою, копії зазначених листів додані до позовної заяви. Таким чином позивач на протязі всього часу взаємовідносин з відповідачем щодо повернення авансу у зв`язку з невиконанням умов договору дотримувався чітко визначеної та однозначної позиції та поведінки з цього питання. Відтак позивачем неоднозначної чи суперечливої поведінки жодним чином допущено не було.
Відповідач зазначає, що строк виконання зобов`язань з поставки та монтажу обладнання ним не порушувався, з посиланням на положення додаткової угоди №4 від 31.12.2024 до договору. При цьому відповідач вдається до маніпуляцій та підміни понять. Додатковою угодою №4 від 31.12.2024 продовжено строк дії договору, при цьому строк поставки обладнання та строк виконання робіт зазначеною угодою не продовжувався, новий календарний графік сторонами не узгоджувався. На момент укладання додаткової угоди №4 відповідач вже знаходився у простроченні і зазначена додаткова угода цього факту не змінила. Сам договір утримує два види строків – строк виконання робіт та поставки і строк дії договору. Зазначені строки не є тотожними, а намагання відповідача видати строки договору за строки виконання власних зобов`язань є маніпуляцією. Як вже зазначалось раніше у відповіді на відзив, відповідачем надано до суду проект додаткової угоди №4, якою він намагався продовжити строки виконання своїх зобов`язань, однак така редакція угоди укладена сторонами не була. Відтак, прострочення виконання своїх зобов`язань відповідачем має місце, у зв`язку з чим до нього мають бути застосовані штрафні санкції відповідно до умов договору.
У додаткових поясненнях (заперечення) від 06.05.2026 щодо додаткових пояснень позивача від 05.05.2026 представник відповідача зазначив, що матеріалами справи доведено, що відповідач виконав зобов`язання з повернення авансу в повному обсязі. Договір у пункті 2.7.1 встановив спеціальний порядок визначення суми авансу через курс на дату виписки рахунку-фактури, що є відступом від загальної норми закону та свідчить про волю сторін щодо фіксації гривневого номіналу авансового платежу. Це і є той самий «інший порядок», передбачений ч. 2 ст. 533 ЦК України. 
Сума авансу перераховується у валюту звітності за курсом на дату його одержання (22.08.2022) і надалі не підлягає перерахунку. Оскільки розрахунки проводилися виключно в гривні між резидентами, дана операція не потребувала реальної закупівлі іноземної валюти. Позивач не поніс фактичних витрат на конвертацію, а отже, у нього відсутні реальні збитки.
22.08.2022 позивач за платіжним дорученням № 1079 перерахував аванс у розмірі 12 589 831,89 грн. 
08.07.2025 відповідач повернув ідентичну номінальну суму — 12 589 831,89 грн (платіжна інструкція № 622).
Відповідач повернув саме ту суму у гривні, яку фактично отримав, що є належним виконанням зобов`язання (ст. 599 ЦК України).
Вимога про стягнення «неповернутого авансу» в євро-еквіваленті та 3% річних (1 402,21 євро) не підтверджується ні нормативно, ні документально та є спробою односторонньої зміни умов договору.
Відповідач надав суду підписаний та скріплений печатками обох сторін оригінал додаткової угоди № 4 від 31.12.2024. Цією угодою строк дії договору продовжено до 31.12.2025 (п. 16.2), а строк виконання робіт встановлено у 1183 календарні дні з дати початку робіт. Встановлений строк у 1183 днів від 15.08.2022 припадає на кінець 2025. Отже, на момент ініціювання повернення авансу в липні 2025 року відповідач діяв у межах чинного графіку, і прострочення не настало.
Матеріалами справи доведено, що розрахунки санкцій у «Розрахунку ціни позову» є документально непідтвердженими та незаконними:
Модернізація системи осушення ГД-1: прострочення на 175 днів не підтверджується, оскільки акти за грудень 2024 року підписані в межах продовженого ДУ № 4 строку. Відтак, штраф (70 994,28 грн) та пеня (177 485,70 грн) нараховані безпідставно.
Поставка обладнання системи віброконтролю ГД-1 (Спец. 3.1): порушення строків на 393 дні не підтверджується, оскільки триває строк у 1183 дні. Розрахунок штрафу (1 481 677,69 грн) та пені (8 318 561,88 грн) на «валютний еквівалент» суперечить ст. 549 ЦК України та п. 2.7.1 договору. 
Поставка обладнання системи віброконтролю ГД-1 (Спец. 3.2): порушення на 393 дні щодо «допоміжного контакту» не підтверджується. Штраф (213,59 грн) та пеня (1 199,13 грн) є необґрунтованими. 
Виконання робіт системи віброконтролю ГД-1: порушення на 354 календарні дні нормативно та документально не підтверджується. Розрахунок штрафу (161 469,28 грн) та пені (816 573,24 грн) базується на ігноруванні додаткової угоди № 4.
У клопотанні про зменшення розміру штрафних санкцій від 22.06.2026 представник відповідача зазначає, що заявлені штрафні санкції є надмірно високими, такими, що вочевидь неспівмірні з наслідками порушення зобов`язання та загальними засадами цивільного законодавства, виходячи з наступного обґрунтування.
Позивач зазначає про стягнення заборгованості за договором № 465У/2022 від 11.08.2022 у загальному розмірі 15 060 714,96 грн, з яких: 11 028 174,79 грн штрафних санкцій (пеня — 9 313 819,95 грн, штраф — 1 714 354,84 грн), а також сума донарахованого авансового платежу у сумі 78 100,73 євро за рахунок курсової різниці та трьох процентів річних у сумі 1 402,21 євро, без визначення фактичного розміру збитків отриманих через дії відповідача.
Відповідач наголошує на відсутності реальних збитків у позивача в межах даного судового спору та припиненні основного боргу, що підтверджується такими джерелами:
- повне повернення авансового платежу: 08.07.2025 року відповідач платіжною інструкцією № 622 повернув позивачу 12 589 831,89 грн. Ця сума «у повному обсязі та розмірі» відповідає розміру коштів, отриманих відповідачем у 2022 році. Отже, позивач отримав назад грошові кошти у повному номіналі та розмірі в якому він надавав їх відповідачу, що за ст. 599 ЦК України припиняє основне грошове зобов`язання. Велика Палата Верховного Суду у справі № 750/8676/15-ц висловила наступний правовий висновок: «Зазначення у зобов`язанні грошового еквівалента в іноземній валюті не перетворює зобов`язання на грошове, якщо його зміст зводиться до оплати в національній валюті. Якщо сторони визначили валюту платежу в національній валюті (гривні), то саме в цій валюті має відбутися виконання». Відповідно до постанов Верховного Суду № 754/16771/17, № 910/16330/21, № 754/2449/22, № 910/4537/20, вимога про стягнення «курсової різниці» після фактичного виконання грошового зобов`язання є безпідставною; 
- відсутність боргу за даними обліку позивача: станом на 31.07.2025 сторони підписали акт звірки взаєморозрахунків, де зафіксовано нульове сальдо та офіційно вказано: «Заборгованість на користь Філії ПрАТ «Укргідроенерго» становить 0 грн». Підпис головного бухгалтера позивача на цьому акті свідчить про визнання факту відсутності заборгованості за авансом у бухгалтерському обліку самого позивача, спростування даних вказаних в даному акті позивачем не надано відповідно до бухгалтерських регістрів обліку такої заборгованості. Відповідачем виконано усі грошові зобов`язання, що підтверджується платіжною інструкцією № 622 від 08.07.2025 про повернення авансу у сумі 12 589 831,89 грн. Згідно з принципом estoppel та ст. 13 ЦК України, позивач не може вимагати нарахування штрафних санкцій на борг, відсутність якого він сам підтвердив у бухгалтерських облікових документах, якщо підписання акта звірки взаєморозрахунків. Припинення основного зобов`язання підтверджується ст. 599 ЦК України;
- відсутність валютних втрат: усі розрахунки за договором проводилися виключно в національній валюті — гривні (національній валюті України). Позивач не здійснював закупівлю іноземної валюти, а тому вимога про стягнення 78 100,73 євро «курсової різниці» є неправомірною. Оскільки аванс є немонетарною статтею згідно з НП(С)БО 21, нарахування на нього курсових різниць заборонено, а будь-яка вимога позивача понад повернутий номінал грошових коштів є спробою отримати безпідставний прибуток, а не компенсацію збитків, про що детально зазначено у відзиві та запереченнях відповідача, доданих до матеріалів справи. Велика Палата Верховного Суду у справі № 750/8676/15-ц зазначила що: «Зазначення у зобов`язанні грошового еквівалента в іноземній валюті не перетворює зобов`язання на грошове, якщо його зміст зводиться до оплати в національній валюті. Якщо сторони визначили валюту платежу в національній валюті (гривні), то саме в цій валюті має відбутися виконання». Відповідно до постанов Верховного Суду № 754/16771/17, № 910/16330/21, № 754/2449/22, № 910/4537/20, вимога про стягнення «курсової різниці» після фактичного виконання грошового зобов`язання є безпідставною. Оскільки договір № 465У/2022 передбачає розрахунки виключно в національній валюті України, будь-яка індексація залишку авансу за валютним курсом є прихованою зміною ціни договору, що не передбачено договором в автоматичному режимі, а потребує укладання додаткової угоди. Додаткова угода про це сторонами не укладалась, що встановлено судом при дослідженні матеріалів справи в судовому засіданні. Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у справі № 750/8676/15-ц, «визначення еквівалента зобов`язання в іноземній валюті саме по собі не змінює характеру зобов`язання, якщо його виконання передбачене у гривні»;
- часткове виконання зобов`язань: штрафні санкції позивач нараховує, ігноруючи факт належного виконання відповідачем блоку робіт з модернізації системи осушення ГД-1 на суму 1 014 204,00 грн, що підтверджено КБ-3 та Актами № 1-3 від 26.12.2024. Прийнявши вказані роботи без зауважень, позивач безпідставно застосував до них штрафні санкції у розмірі 248 479,98 грн. Щодо частини договору, яка стосується поставки обладнання, то її невиконання у встановлений строк зумовлене об`єктивними логістичними складнощами виробника (Bently Nevada, США), про настання яких відповідач завчасно та належним чином поінформував позивача (листи від 26.12.2024 № 01-01-03/439 та від 30.12.2024 № 01-01-03/443). Безпосередньою причиною прострочення поставки стала наявність істотних дефектів обладнання та ненадання необхідних ліцензій System 1 з боку контрагента відповідача — компанії AMX ENGINEERING s.r.o. (Чехія). Факт протиправної бездіяльності вказаної третьої особи, що унеможливила виконання зобов`язань Консорціумом, встановлено рішенням Господарського суду Чернівецької області від 11.05.2026 у справі № 926/2948/25, яке набрало законної сили та, відповідно до ст. 75 ГПК України, має преюдиційне значення. Таким чином, згідно з ч. 2 ст. 614 ЦК України, Відповідач не несе відповідальності за порушення зобов`язання, оскільки довів вжиття ним усіх залежних від нього заходів для належного виконання, а прострочення виникло внаслідок обставин, за які відповідач не відповідає та поза його волею;
- добросовісність та відсутність умислу (ст. 617 ЦК України): відповідач діяв добросовісно, завчасно інформуючи замовника про логістичний колапс виробника в США через війну (листи № 439 від 26.12.2024 та № 443 від 30.12.2024). Згідно з постановою ВС у справі № 922/4801/23, введення воєнного стану та об`єктивні затримки є підставою для суттєвого зменшення розміру штрафних санкцій. Консорціум «НВО «Укргідроенергобуд» є підприємством, що має важливе значення для національної економіки, а стягнення надмірних санкцій призведе до суттєвого зменшення обігових коштів, що унеможливить виконання ним поточних зобов`язань та поставить у невигідне фінансове становище порівняно до моменту початку роботи з позивачем за спірним договором.
Стягнення 11 028 174,79 гривень штрафних санкцій та 78 100,73 євро курсової різниці за умови повного повернення авансового платежу та часткового виконання робіт зробить наслідки порушення для позивача більш вигідними в фінансовому плані, ніж належне виконання договору, що суперечить принципам справедливості, розумності та меті укладання договорів. Загальна сума санкцій у розмірі 11 028 174,79 грн є вочевидь каральною та не відповідає принципу розумності. 
Щодо блоку робіт з модернізації системи осушення (ГД-1): відповідачем зобов`язання виконані у повному обсязі на суму 1 014 204,00 грн, що підтверджено актами № 1, 2, 3 та КБ-3 від 26.12.2024 р. Нарахування санкцій у розмірі 248 479,98 грн (майже 25% від вартості належно виконаних робіт) за відсутності будь-яких збитків у позивача є несправедливим, оскільки мета неустойки — компенсація втрат, а не створення джерела прибутку для кредитора.
Щодо блоку поставки обладнання: позивачем нараховано 9 801 652,29 грн санкцій, що за відсутності реальної шкоди та з урахуванням преюдиційно встановленої відсутності вини відповідача (рішення у справі № 926/2948/25) свідчить про повну втрату балансу інтересів сторін. Як наголосив Верховний Суд у п. 7.46 постанови у справі № 911/2269/22, надмірна неустойка, що не відповідає наслідкам порушення, суперечить завданню суду щодо забезпечення справедливого розподілу майнових втрат. Стягнення таких сум за умови фактичного повернення авансу в повному номіналі перетворює правовий механізм захисту в інструмент безпідставного збагачення позивача. 
Згідно ст. 614 ЦК України, особа несе відповідальність лише за наявності її вини. Прострочення викликане дефектами обладнання та ненаданням ліцензій System 1 (Bently Nevada) з боку компанії AMX ENGINEERING s.r.o. (Чехія), що встановлено рішенням Господарського суду Чернівецької області від 11.05.2026 у справі № 926/2948/25, яке набрало законної сили.
Представник відповідача просить зменшити розмір штрафних санкцій (пені та штрафу), заявлених ПрАТ «Укргідроенерго» у справі № 910/569/26 до відповідача, як явно неспівмірних наслідкам порушення зобов`язання та таким, що не відповідають принципам справедливості, добросовісності та розумності, визначеним статтею 3 ЦК України.
Представник відповідача звернув увагу суду, що нарахування штрафних санкцій здійснено позивачем без урахування приписів частини 6 статті 232 Господарського кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), якою встановлено загальне обмеження періоду нарахування пені строком у шість місяців (180 днів) від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
ІІ. Рух справи у суді
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.01.2026 справу №910/569/26 передано за підсудністю до Господарського суду Чернівецької області.
27.02.2026 матеріали справи №910/569/26 надійшли до Господарського суду Чернівецької області.
Протоколом автоматичного розподілу судової справи між суддями від 27.02.2026 позовну заяву передано судді Ніколаєву М.І.
Ухвалою суду від 02.03.2026 відкрито загальне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 31.03.2026.
27.03.2026 від представника відповідача надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.
Ухвалою суду від 27.03.2026 постановлено підготовче судове засідання призначене на 31.03.2026 провести в режимі відеоконференції за участі представника відповідача поза межами приміщення суду.
Ухвалою суду від 31.03.2026 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та відкладено підготовче засідання на 06.05.2026.
Ухвалою суду від 06.05.2026 закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду по суті на 02.06.2026.
У судовому засіданні 02.06.2026 оголошено перерву до 09.06.2026.
Ухвалою суду від 09.06.2026 відкладено розгляд справи у зв`язку з неявкою представника відповідача на 15.06.2026.
09.06.2026 від представника відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням Господарського суду Чернівецької області від 11.05.2026 року у справі № 926/2948/25.
У судовому засіданні 15.06.2026 суд на підставі ст. 118, 195 та 207 ГПК України залишив без розгляду клопотання про зупинення провадження у справі як подане з порушенням процесуального строку та оголосив перерву до 23.06.2026.
Ухвалою суду від 22.06.2026 постановлено судове засідання 23.06.2026 провести в режимі відеоконференції за участі представника відповідача поза межами приміщення суду.
22.06.2026 від представника відповідача надійшло клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій.
У судовому засіданні 23.06.2026 представник відповідача підтримав клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій до 99%, представник позивача проти клопотання заперечив. Після закінчення судових дебатів суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення, проголошення якого відкладено до 03.07.2026.
24.06.2026 від представника позивача надійшло клопотання про проведення судового засідання 03.07.2026 в режимі відеоконференції
Ухвалою суду від 25.06.2026 постановлено судове засідання 03.07.2026 провести в режимі відеоконференції за участі представника позивача поза межами приміщення суду.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.233 ГПК України суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду.
Відповідно до ст.240 ГПК України рішення суду (повне або скорочене) проголошується у судовому засіданні, яким завершується розгляд справи, публічно, крім випадків, встановлених цим кодексом.
У судовому засіданні 03.07.2026 проголошено скорочене рішення.
III. Фактичні обставини справи, встановлені судом
Між Приватним акціонерним товариством «Укргідроенерго» (ПрАТ «Укргідроенерго», замовник, позивач) та Консорціумом «Наукове-виробниче об`єднання «Укргідроенергобуд» (Консорціум «НВО «Укргідроенергобуд», підрядник, відповідач) укладено договір № 465У/2022 від 11.08.2022 р (далі – договір). Відповідно до п. 1.1. договору замовник доручає, а підрядник забезпечує, відповідно до проектної документації і умов договору, виконання робіт згідно з ДК 021:2015 код 45453000-7 Капітальний ремонт і реставрація, Поліпшення експлуатаційних показників роботи обладнання блоку № 1 Дністровської ГАЕС методом вдосконалення системи віброконтролю ГД-1 з розширенням функції захисту гідроагрегату та досягнення нормативних значень стійкості ізоляції струмопроводів для філії «Дирекція з будівництва Дністровської ГАЕС» ПрАТ «Укргідроенерго».
Відповідно до п. 1.2. договору відповідач зобов`язався своїми силами та з використанням власних матеріально-технічних засобів виконувати роботи та поставити обладнання, що обумовлені в договорі, додатках до договору та відповідають проектній документації, що затверджена належним чином. 
Загальна ціна договору визначається на підставі сумарного підрахунку цін, вказаних у пунктах 2.2.1-2.2.3 договору та становить 60 024 604,32 грн з ПДВ. 
Ціна обладнання, що імпортується, становить 56 539 828,67 грн з ПДВ, що дорівнює 1 837 044,76 євро (один мільйон вісімсот тридцять сім тисяч сорок чотири євро 76 центів) за офіційним курсом Національного банку України на 30.06.2022 (пункт 2.2.1 договору).
Ціна обладнання, що поставляється з території України становить з ПДВ - 163 733,46 грн. 
Ціна робіт, що є предметом цього договору, становить з ПДВ - 3 321 042,19 грн. 
Розрахунки за договором проводяться в національній валюті України (п. 2.3 договору).
Ціна договору є динамічною і може бути змінена протягом строку дії цього договору у випадках:
- збільшення ціни за одиницю товару (обладнання та/або матеріалів) до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару (обладнання та/або матеріалів) на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю/внесення змін до договору щодо збільшення ціни за одиницю товару (обладнання та/або матеріалів);
- погодження зміни ціни в договорі про закупівлю в бік зменшення (без зміни кількості (обсягу) та якості товарів (обладнання та/або матеріалів), робіт і послуг), у тому числі у разі коливання ціни товару на ринку;
- зміни ціни в договорі у зв`язку зі зміною ставок податків і зборів та/або зміною умов щодо надання пільг з оподаткування - пропорційно до зміни таких ставок та/або пільг з оподаткування;
- зміни встановленого згідно із законодавством органами державної статистики індексу споживчих цін, зміни курсу іноземної валюти, зміни біржових котирувань або показників Platts, ARGUS регульованих цін (тарифів) і нормативів, що застосовуються в договорі.
Зміна ціни здійснюється шляхом перерахування вартості пропорційно змінам, передбаченим чинним законодавством України, та оформлюється додатковою угодою, що підписується уповноваженими представниками сторін (п. 2.4 договору).
Суд встановив, що ціна договору була змінена шляхом укладення додаткової угоди №2 від 27.12.2023.
Згідно п. 2.5 договору сторони домовилися, що при зміні офіційного курсу гривні, встановленого Національним Банком України (далі - НБУ) по відношенню до євро на дату проведення митного оформлення такого обладнання, ціна за одиницю обладнання / залишок ціни за одиницю обладнання у разі сплати авансового платежу, змінюється пропорційно зміні такого курсу. При цьому, ціна за одиницю обладнання що імпортується, розраховується в такому порядку:
Ц = А + С2*30%*К2
де:
А - сума авансового платежу, яка підлягає сплаті згідно пункту 2.7.1. цього договору;
С2 - загальна ціна обладнання в євро, визначена п.2.2.1. цього договору;
К2 - офіційний курс гривні до євро, встановлений Національним банком України на дату митного оформлення поставки обладнання.
У такому випадку підрядник надсилає замовнику письмовий запит з відповідними розрахунками, підтверджуючими зміну ціни документами та двома примірниками підписаної підрядником додаткової угоди. Замовник розглядає вищезазначені документи протягом 10 (десяти) календарних днів та, у випадку відсутності зауважень, підписує відповідну додаткову угоду.
Докази зміни ціни договору в порядку п. 2.5 сторони суду не надали.
Пунктом 3.3. договору передбачено, що підрядник приступає до виконання зобов`язань за договором за умови отримання від замовника повідомлення про готовність до виконання договору та проектної документації. 
Відповідно до п. 6.14. договору номенклатура, кількість, ціна, умови, гарантії, а також строк, місце та умови поставки обладнання вказуються за погодженням сторін у специфікаціях до договору, які підписуються уповноваженими представниками сторін, та є додатком № 3.1 та додатком № 3.2 до цього договору, його невід`ємною частиною та не може розглядатися окремо від цього договору. 
Обладнання вважається змонтованим після підписання акта приймання виконаних будівельних робіт (форма КБ-2в) та акта змонтованого обладнання (п. 6.27. Договору).
Пунктами 3.1, 3.4 договору з урахуванням змін, внесених додатковою угодою № 2 від 27.12.2023, визначено, що строк виконання робіт та поставки обладнання становить 689 календарних днів з дати початку робіт. 
Крім цього, додатковою угодою №2 від 27.12.2023 викладено в новій редакції специфікацію на обладнання, що імпортується (додаток № 3.1), та специфікацію на постачання обладнання з території України (додаток № 3.2). Зазначеними специфікаціями визначено строк поставки обладнання, який складає 650 календарних днів з дати початку робіт. 
Відповідно до пункту 3.3 договору підрядник приступає до виконання зобов`язань за договором за умови отримання від замовника повідомлення про готовність до виконання договору та проектної документації. 
Повідомлення про готовність позивача до виконання договору № 465У/2022 від 11.08.2022 отримано відповідачем 15.08.2022 за вх № 239.
Суд встановив, що датою початку виконання робіт та зобов`язань за договором є 15.08.2022, кінцевою датою поставки обладнання – 26.05.2024, а датою закінчення строку виконання робіт за договором – 04.07.2024.
Положення підпункту 2.7.1 пункту 2.7 договору передбачають можливість перерахування замовником підряднику авансового платежу у розмірі 70% вартості обладнання, що імпортується. 
Замовник може перерахувати підряднику авансовий платіж у розмірі:
- 70 (сімдесят) % від вартості обладнання, що імпортується протягом 30 (тридцяти) календарних днів з моменту отримання від підрядника рахунку-фактури, розрахованого наступним чином:
А = С2*70%*К1,
де:
С2 - загальна ціна обладнання в євро, визначена п.2.2.1.цього договору;
К1 - курс гривні до євро, встановлений Національним Банком України на дату виписки постачальником рахунку-фактури на отримання авансу.
70 (сімдесят) % від вартості обладнання, що постачається з території України протягом 30 календарних днів з моменту отримання від підрядника рахунку-фактури. Підрядник виписує та надсилає замовнику рахунок(и)-фактуру(и) протягом 15 (п`ятнадцяти) календарних днів після отримання письмового повідомлення замовника про готовність до виконання договору. Авансовий платіж може бути перерахований в залежності від наявності реального фінансування замовника.
На виконання зазначеного положення договору позивачем за платіжним дорученням № 1079 від 22.08.2022 на підставі рахунку-фактури №UG000000001 від 15.08.2022 було здійснено перерахування відповідачу авансу у розмірі 47 912 475,94 грн, що складає 70% вартості імпортованого обладнання без врахування заготівельно-складських витрат. При цьому рахунком-фактурою №UG000000001 від 15.08.2022 визначено, що зазначена сума авансу складає еквівалент 1 274 461,18 євро за курсом НБУ на дату рахунку-фактури (курс НБУ на 15.08.2022 складає 37,5943 грн за 1 євро).
Номенклатура, кількість, ціна, умови гарантії, а також строк, місце та умови поставки обладнання вказуються за погодженням сторін у специфікаціях до цього договору, які підписується уповноваженими представниками сторін, та є додатком №3.1 та додатком №3.2 до цього договору, його невід`ємною частиною та не може розглядатися окремо від цього договору (п.6.14 договору).
Згідно п. 9.1.1 договору підрядник зобов`язаний на власний ризик виконувати якісно всі обумовлені договором роботи та поставку обладнання відповідно до нормативних вимог, умов договору і вказівок замовника та передати роботи після їх закінчення та поставлене обладнання у встановленому порядку і у встановлений строк.
Підрядник зобов`язаний письмово інформувати замовника в установленому договором порядку про обставини, що перешкоджають виконанню зобов`язань згідно з умовами договору, а також про заходи, необхідні для їх усунення (п. 9.1.11 договору).
За невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за договором, в тому числі порушення строків виконання підрядних робіт/ поставки обладнання, встановлених календарним графіком (додаток №8), підрядник сплачує замовнику пеню у розмірі 0,1 відсотка вартості несвоєчасно виконаних робіт/ поставленого обладнання за кожний день прострочення. Нарахування пені здійснюється протягом всього строку порушення зобов`язання.
Якщо прострочення виконання зобов`язання перевищує 30 календарних днів, підрядник додатково сплачує штраф у розмірі 7,0 % від ціни невиконаних зобов`язань (п. 11.1 договору).
Згідно п. 11.5 договору підрядник повинен повернути замовнику не пізніше семи банківських днів з дати виставлення замовником відповідної вимоги, суму отриманого від нього авансового платежу у наступних випадках:
неможливості використати авансовий платіж протягом 30 календарних днів з дати його отримання;
не підтвердження цільового використання авансового платежу протягом 35 календарних днів з дати його одержання;
виявлення факту нецільового використання підрядником авансового платежу;
відмови замовника від прийняття обладнання неналежної якості або обладнання строк поставки якого порушено;
затримки поставки обладнання більше ніж на 30 днів.
У разі затримки її повернення, сплатити на користь замовника пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення. Замовник має право на отримання вказаної суми до повного відшкодування нанесеної йому шкоди та захисту інтересів (в т.ч. на судові витрати, і на відшкодування витрат з оплати юридичних послуг у зв`язку із захистом порушеного права чи законних інтересів).
Сторони зобов`язуються протягом 5 (п`яти) робочих днів інформувати одна одну про всі обставини, окрім обставин непереборної сили, що загрожують або роблять неможливим виконання зобов`язань за цим договором та погоджувати заходи з їх усуненню (п. 17.10 договору).
Додатковою угодою № 2 від 27.12.2023 та специфікацією на обладнання, що імпортується (додаток № 3.1), в редакції додаткової угоди № 2 від 27.12.2023 року до договору визначено про те, що вартість всього обладнання по специфікації складає: 66213 781,39 грн. (шістдесят шість мільйонів двісті тринадцять тисяч сімсот вісімдесят одна гривня 39 копійок) з ПДВ, що є еквівалентом 1 837 044,76 євро (один мільйон вісімсот тридцять сім тисяч сорок чотири євро 76 євроцентів) за офіційним курсом Національного банку України та складається з:
– 14 724 299,37 грн (чотирнадцять мільйонів сімсот двадцять чотири тисячі двісті дев`яносто дев`ять гривень 37 копійок) з ПДВ вартість позицій № 2-9 специфікації на поставку обладнання, що імпортується (додаток № 3.1 до договору), за офіційним курсом Національного банку України по відношенню до Євро на дату комерційної пропозиції підрядника від 30.06.2022 (30,7776 грн.) становить 478 409,61 євро (чотириста сімдесят вісім тисяч чотириста дев`ять євро 61 євроцент); 
– 504 319,58 грн (п`ятсот чотири тисячі триста дев`ятнадцять гривень 58 копійок) з ПДВ вартість заготівельно-складських витрат по специфікації на поставку обладнання, що імпортується (додаток № 3.1 до договору), за офіційним курсом Національного банку України по відношенню до Євро на дату комерційної пропозиції підрядника від 30.06.2022 (30,7776 грн.) становить 16 385,93 євро (шістнадцять тисяч триста вісімдесят п`ять євро 93 євроценти); 
– 35 322 644,05 грн. (тридцять п`ять мільйонів триста двадцять дві тисячі шістсот сорок чотири гривні 05 копійок) з ПДВ сума авансового платежу по позиції № 1 специфікації на поставку обладнання, що імпортується (додаток № 3.1 до договору), що за курсом гривні до євро, який зафіксований Національним Банком України на дату виписки підрядником рахунку-фактури на отримання авансу на 15.08.2022 (37,5943 грн.) становить 939 574,45 євро (дев`ятсот тридцять дев`ять тисяч п`ятсот сімдесят чотири євро 45 євроцентів); 
– 15 662 518,39 грн. (п`ятнадцять мільйонів шістсот шістдесят дві тисячі п`ятсот вісімнадцять гривень 39 копійок) з ПДВ, що за офіційним курсом Національного банку України на дату митного оформлення 23.12.2022 (38,8962 грн.) обладнання за позицією № 1 специфікації на поставку обладнання, що імпортується (додаток № 3.1) становить 402 674,77 євро (чотириста дві тисячі шістсот сімдесят чотири євро 77 євроцентів).
Додатковою угодою №3 від 31.12.2024 сторони передбачили, що договір діє до 31.12.20225, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.
Суд встановив, що відповідачем порушено зобов`язання за договором щодо дотримання строків монтажу обладнання та виконання робіт з модернізації системи осушення струмопроводів ГД-1.
Виходячи з зазначеного вище моменту початку строку виконання робіт та його тривалості, монтаж обладнання та роботи з модернізації системи осушення струмопроводів ГД-1 повинні були завершитись 04.05.2025 року. 
В той же час, акт змонтованого обладнання за грудень 2024 року та акти №№ 1, 2, 3 приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2024 р (форма КБ-2в), а також довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за грудень 2024 року (форма КБ-3) на суму 1 014 204,00 грн підписані сторонами 26.12.2024. 
Кінцевою датою виконання робіт за договором є 04.07.2024, тож порушення строку виконання робіт з модернізації системи осушення струмопроводів ГД-1 складає 175 календарних днів, а саме з 05.07.2024 до 26.12.2024 включно.
Для забезпечення робіт з модернізації системи віброконтролю ГД-1 відповідач взяв на себе зобов`язання придбати обладнання, визначене позиціями 2-9 в специфікації на обладнання, що імпортується (додаток № 3.1). 
Вартість обладнання складає 14 724 299,37 грн з ПДВ.
Відповідачем в порушення вимог договору зазначене обладнання поставлено не було. 
Кінцевою датою поставки обладнання є 26.05.2024, тож порушення строку поставки склало 393 календарних дні, а саме з 27.05.2024 до 23.06.2025 включно (дата пред`явлення вимоги позивачем про повернення авансу та відмову від договору в цій частині згідно з листом № 14/1355 від 23.06.2025).
Для забезпечення робіт з модернізації системи віброконтролю ГД-1 відповідач взяв на себе зобов`язання придбати обладнання, визначене в позиції 6 специфікації на постачання обладнання з території України (п. 6 Додаток №3.2), а саме «допоміжного контакту 2OF/SDE/SD NS80/630, 29450 в кількості 4 шт.
Вартість обладнання складає 4 032,00 грн з ПДВ.
Відповідачем в порушення вимог договору зазначене обладнання поставлено не було. 
Кінцевою датою поставки обладнання є 26.05.2024, тож порушення строку поставки склало 393 календарних дні, а саме з 27.05.2024 до 23.06.2025 включно (дата пред`явлення вимоги позивачем про повернення авансу та відмову від договору в цій частині згідно з листом № 14/1355 від 23.06.2025).
Відповідачем порушено зобов`язання за договором щодо дотримання строків виконання робіт з модернізації системи віброконтролю ГД-1. 
Вартість робіт з модернізації системи віброконтролю ГД-1 складає 2 306 704,06 грн з ПДВ (різниця між загальною вартістю робіт у розмірі 3 320 908,06 грн згідно додаткової угоди № 2 від 27.12.2023 та вартістю робіт з модернізації системи осушення струмопроводів ГД1 у розмірі 1 014 204,00 грн з ПДВ відповідно до довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати (форма № КБ-3) за грудень 2024 року від 26.12.2024 року).
Відповідачем в порушення вимог договору зазначені роботи не виконано. 
Кінцевою датою виконання робіт за договором є 04.07.2024, тож порушення строку виконання робіт з модернізації системи віброконтролю ГД-1 складає 354 календарних дні, а саме з 05.07.2024 до 23.06.2025 включно (дата пред`явлення вимоги позивачем про повернення авансу та відмову від договору в цій частині згідно листа за вих № 14/1355 від 23.06.2025).
На виконання умов підпункту 2.7.1 пункту 2.7 договору позивачем за платіжним дорученням № 1079 від 22.08.2022 на підставі рахунку-фактури №UG000000001 від 15.08.2022 здійснено перерахування відповідачу в якості авансу 70% вартості імпортованого обладнання без врахування заготівельно-складських витрат у розмірі 47 912 475,94 грн, що складає еквівалент 1 274 461,18 євро за курсом НБУ на дату рахунку-фактури (37,5943 грн за 1 євро).
Враховуючи положення додаткової угоди № 2 від 27.12.2023 в сплаченій сумі авансу частина, що стосується позиції 2-9 специфікації № 3.1, тобто обладнання яке необхідне для завершення робіт з модернізації системи віброконтролю ГД-1, але в порушення положень договору не було поставлено, складає 12 589 831,89 грн, що є еквівалентом 334 886,72 євро за курсом НБУ на дату рахунку-фактури (37,5943 грн за 1 євро).
Листом від 26.12.2024 відповідач повідомив позивача про затримку постачання системи віброконтролю ГД-1 та виконання робіт з її монтажу посилаючись на те, що обладнання має американське походження та специфічне призначення, що викликало об`єктивні складнощі при його поставці. До листа додано проект додаткової угоди №4 (зі пропозицією змінити строки виконання робіт та поставки обладнання), який позивачем в такій редакції не підписаний.
Листом від 30.12.2024 відповідач проінформував позивача про об`єктивні причини, які не залежали від відповідача і не могли бути передбачені ним при укладенні договору, але фактично вплинули на строк виконання. До листа додано лист ТОВ «Інтергідробуд» від 30.12.2024, яким останній повідомив відповідача про отримання листа від постачальника обладнання (система віброконтролю) нерезидента AMX ENGINEERING, який в листі від 30.12.2024 зазначив, що внаслідок проблем з комплектацією та страхуванням, зміною офісів та додатковою затримкою орієнтовна дата поставки обладнання запланована на червень 2025 року.
23.06.2025 позивач листом (вих № 14/1355, відправлено засобами електронної пошти та отримано відповідачем 23.06.2025) повідомив відповідача щодо необхідності повернення авансового платежу з урахуванням підпункту 2.2.1. п. 2 договору в розмірі 334 886,72 євро за офіційним курсом НБУ на день платежу протягом семи банківських днів. 
Строк повернення зазначеної позивачем суми - до 03.07.2025 включно.
Листом від 23.07.2025 за вих № 01-01-03/159 відповідач повідомив щодо повернення 08.07.2025 авансового платежу в розмірі 12 589 831,89 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 622. 
Прострочення повернення суми авансового платежу склало 5 днів.
Рішенням Господарського суду Чернівецької області від 11.05.2026 у справі №926/2948/25 розірвано договір поставки №1-220821UA від 21.08.2022, що укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "ІНТЕРГІДРОБУД" та АМХ ENGINEERING s. r.o.
В межах справи №926/2948/25 суд встановив, що 21.08.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю “ІНТЕРГІДРОБУД” та АМХ ENGINEERING s. r. о. (далі - постачальник) було укладено договір поставки №1-220821UA згідно з умовами якого постачальник зобов`язується поставити комплектний складний технічний виріб (далі - товар) на умовах цього договору, а покупець зобов`язується прийняти у постачальника товар, перелік, характеристика та ціна якого визначені у додатку №1 до цього договору та сплатити за товар ціну, визначену у пункті 2.1 договору, на умовах визначених у цьому договорі (пункт 1.2. договору).
Товар, що поставляється відповідно до цього договору, призначений для ПрАТ “Укргідроенерго” Філія “дирекція з будівництва Дністровської ГАЕС”.
Відповідно до додатку 1 до договору поставки № 1-220821UA від 21.08.2022 (специфікація) місце поставки товару: 60232, Україна, Чернівецька область, Дністровський район, село Василівка, вул. Центральна, 71.
Додатковими угодами: №1 від 28.11.2022, №2 від 21.04.2023, №3 від 15.06.2023, №4 від 31.08.2023, №5 від 18.09.2023 – сторони правочину змінювати строк поставки товару.
У зв`язку з тим, що товар був замовлений для Консорціуму “НАУКОВОВИРОБНИЧЕ ОБ`ЄДНАННЯ “УКРГІДРОЕНЕРГОБУД”, представниками Товариства з обмеженою відповідальністю “ІНТЕРГІДРОБУД” та консорціуму було складено дефектний акт №1 від 03.04.2023, в якому вказано постачальнику забезпечити усунення дефектів частин в умовах заводу виробника в термін до 24.02.2024, шляхом тимчасового вивезення вищезазначених частин обладнань.
Судом у справі №926/2948/25 встановлено, що зобов`язання не проведене належним чином, покупець товар не прийняв, постачальник не усунув істотні недоліки обладнання, не замінив неузгоджений сторонами правочину направлений товар, дефектний товар не забрав, що стало причиною для розірвання договору поставки.
IV. Позиція суду по суті спору
Згідно статті 509 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Зобов`язання виникають, зокрема, із договорів.
Відповідно до ч. 1 ст.626 ЦК України,- договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Статтею 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар та сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно з частиною 2 статті 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 Цивільного кодексу України).
За договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу (ст. 837 ЦК України).
Суд встановив, що між сторонами за своєю правовою природою укладено змішаний договір, з елементами поставки та підряду.
Згідно із статтею 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Свобода договору означає можливість сторін вільно визначати зміст договору, який вони укладають і формувати його конкретні умови. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина 1 статті 628 ЦК України).
Згідно з частиною 1 статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Відповідно до статті 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.
Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.
Грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (ст. 533 ЦК України).
Частиною 1 ст.530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
У відповідності зі ст.252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. 
Згідно ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Згідно з положеннями статей 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. 
Відповідно до ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитись від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків. 
Відповідно до статті 624 ЦК України якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.
Згідно зі статтею 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити на користь кредитора пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Договором може бути визначено менший розмір пені
За невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за договором, в тому числі порушення строків виконання підрядних робіт/ поставки обладнання, встановлених календарним графіком (додаток №8), підрядник сплачує замовнику пеню у розмірі 0,1 відсотка вартості несвоєчасно виконаних робіт/ поставленого обладнання за кожний день прострочення. Нарахування пені здійснюється протягом всього строку порушення зобов`язання.
Якщо прострочення виконання зобов`язання перевищує 30 календарних днів, підрядник додатково сплачує штраф у розмірі 7,0 % від ціни невиконаних зобов`язань (п. 11.1 договору)
Матеріалами справи підтверджується, що відповідач порушив зобов`язання за договором щодо дотримання строків монтажу обладнання та виконання робіт з модернізації системи осушення струмопроводів ГД-1, які повинні були завершитись 04.07.2025. 
Акт змонтованого обладнання за грудень 2024 року та акти №№ 1, 2, 3 приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2024 р (форма КБ-2в), а також довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за грудень 2024 року (форма КБ-3) на суму 1 014 204,00 грн підписані сторонами 26.12.2024. 
Порушення строку виконання робіт з модернізації системи осушення струмопроводів ГД-1 складає 175 календарних днів, а саме з 05.07.2024 до 26.12.2024 включно.
За порушення строків виконання робіт позивач провомірно нарахував відповідачу пеню в сумі 177 485,70 грн та 70 994,28 грн штрафу.
Для забезпечення робіт з модернізації системи віброконтролю ГД-1 відповідач взяв на себе зобов`язання придбати обладнання, визначене позиціями 2-9 в специфікації на обладнання, що імпортується (додаток № 3.1). 
Вартість обладнання складає 14 724 299,37 грн з ПДВ.
Відповідачем в порушення вимог договору зазначене обладнання поставлено не було. 
Кінцевою датою поставки обладнання є 26.05.2024, тож порушення строку поставки склало 393 календарних дні, а саме з 27.05.2024 до 23.06.2025 включно (дата пред`явлення вимоги позивачем про повернення авансу та відмову від договору в цій частині згідно з листом № 14/1355 від 23.06.2025).
За порушення строків поставки обладнання для виконання робіт з модернізації системи віброконтролю ГД-1 з відповідача слід стягнути пеню в сумі 5 786 649,65 грн та 1 030 700,95 грн штрафу.
В стягненні 2 531 912,23 грн пені та 450 976,74 грн штрафу слід відмовити, оскільки позивач безпідставно нарахував неустойку з вартості непоставленого обладнання в сумі 21 166 824,11 грн, що еквівалентно 482 715,29 євро станом на останній день поставки – 04.07.2024, що суперечить укладеному договору, умовами якого не передбачено перерахунок вартості обладнання з прив`язкою до курсу євро станом на останній день поставки.
Суд звертає увагу, що вартість обладнання чітко передбачена умовами договору в редакції додаткової угоди №2, інших змін до договору в частині визначення його ціни сторони залежно від зміни курсу іноземної валюти не внесли, будь-які валютні застереження договором не передбачені, розрахунки за договором сторони домовились проводити в національній валюті України.
Позивач також безпідставно включив до вартості обладнання, з якого нарахував неустойку, вартість заготівельно-складських витрат в сумі 132 518,70 грн, що умовами договору не передбачено, такі витрати сторони не понесли. Крім того, видаткова накладна №ФЛUG0000014 від 28.12.2023 та акт приймання – передачі обладнання від 28.12.2023, на які посилається позивач при розрахунку даних витрат, суду не надані, в матеріалах справи відсутні.
Для забезпечення робіт з модернізації системи віброконтролю ГД-1 відповідач взяв на себе зобов`язання придбати обладнання, визначене в позиції 6 в специфікації на постачання обладнання з території України (п. 6 Додаток №3.2), а саме «допоміжного контакту 2OF/SDE/SD NS80/630, 29450 в кількості 4 шт. (а не з шт., як вказує позивач).
Вартість обладнання складає 4 032,00 грн з ПДВ (а не 3 051,22 грн, як вказує позивач).
Відповідачем в порушення вимог договору зазначене обладнання поставлено не було. 
Кінцевою датою поставки обладнання є 26.05.2024, тож порушення строку поставки склало 393 календарних дні, а саме з 27.05.2024 до 23.06.2025 включно (дата пред`явлення вимоги позивачем про повернення авансу та відмову від договору в цій частині згідно з листом № 14/1355 від 23.06.2025).
За порушення строків поставки обладнання позивач провомірно нарахував відповідачу пеню в сумі 1 199,13 грн та 213,59 грн штрафу.
Відповідач порушив зобов`язання за договором щодо дотримання строків виконання робіт з модернізації системи віброконтролю ГД-1. 
Вартість робіт з модернізації системи віброконтролю ГД-1 складає 2 306 704,06 грн з ПДВ (різниця між загальною вартістю робіт у розмірі 3 320 908,06 грн згідно додаткової угоди № 2 від 27.12.2023 та вартістю робіт з модернізації системи осушення струмопроводів ГД1 у розмірі 1 014 204,00 грн з ПДВ відповідно до довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати (форма № КБ-3) за грудень 2024 року від 26.12.2024 року).
Відповідачем в порушення вимог договору зазначені роботи у повному обсязі не виконано. 
Кінцевою датою виконання робіт за договором є 04.07.2024, тож порушення строку виконання робіт з модернізації системи віброконтролю ГД-1 складає 354 календарних дні, а саме з 05.07.2024 до 23.06.2025 включно (дата пред`явлення вимоги позивачем про повернення авансу та відмову від договору в цій частині згідно листа за вих № 14/1355 від 23.06.2025).
За порушення строків виконання робіт з модернізації системи віброконтролю ГД-1 з відповідача слід стягнути пеню в сумі 816 573,24 грн та 161 469,28 грн штрафу.
В частині стягнення 78 100,73 євро авансу та 1 402,21 євро 3% річних суд зазначає, що умовами договору не передбачено обов`язок відповідача повернути суму авансового платежу у євро станом на день його повернення.
Суд звертає увагу, що ціна договору (у т.ч. авансового платежу) чітко передбачена умовами договору у гривнях (в редакції додаткової угоди №2), інших змін до договору в частині визначення його ціни сторони не вносили.
Згідно п. 2.5 договору сторони домовилися, що при зміні офіційного курсу гривні, встановленого Національним Банком України (далі - НБУ) по відношенню до євро на дату проведення митного оформлення такого обладнання, ціна за одиницю обладнання / залишок ціни за одиницю обладнання у разі сплати авансового платежу, змінюється пропорційно зміні такого курсу. 
Будь-які інші валютні застереження договором не передбачені, розрахунки за договором сторони домовились проводити в національній валюті України (п. 2.3 договору). 
Згідно п. 11.5 договору підрядник повинен повернути замовнику не пізніше семи банківських днів з дати виставлення замовником відповідної вимоги, суму отриманого від нього авансового платежу. У разі затримки її повернення, сплатити на користь замовника пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення. Замовник має право на отримання вказаної суми до повного відшкодування нанесеної йому шкоди та захисту інтересів (в т.ч. на судові витрати, і на відшкодування витрат з оплати юридичних послуг у зв`язку із захистом порушеного права чи законних інтересів).
Відповідно до статті 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.
Відповідно до статті 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.
Грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (ст. 533 ЦК України).
Суд виснує, що умовами договору передбачено, що усі розрахунки проводяться в національній валюті України, грошовий еквівалент в іноземній валюті умовами договору не встановлено.
Суд також погоджується з посиланням відповідача на те, що позивач іноземну валюту для здійснення розрахунків по договору не купував, витрат на конвертацію валити не поніс, такі докази в матеріалах справи відсутні.
Розрахунки по договору проведені в гривнях, що відповідає п. 2.3 договору. 
Відповідач повернув саме ту суму у гривні, яку фактично отримав, що є належним виконанням зобов`язання (ст. 599 ЦК України)
За таких обставин позивач безпідставно просить стягнути з відповідача 78 100,73 євро авансового внеску, що суперечить укладеному договору, умовами якого передбачено повернення підрядником виключно суми отриманого авансового платежу.
Матеріалами справи підтверджується, що після отримання вимоги про повернення авансового платежу (23.06.2025) відповідач здійснив оплату в сумі 12 589 831,89 грн лише 08.07.2025, тобто з простроченням у 5 днів. 
Відповідно п. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Суд виснує, що позивач не вірно визначив валюту виконання відповідачем свого грошового зобов`язання повернути аванс, тож безпідставно нарахував суму 3% річних в євро, у той час як вимогу про стягнення 3% річних в гривнях в позові не зазначено. 
Суд відхиляє посилання відповідача на те, що додатковою угодою №4 збільшені строки поставки обладнання та виконання робіт, оскільки її умовами лише збільшено строк дії договору, зміни до п. 3.1 договору, яким встановлено строк виконання робіт і поставки обладнання, сторони не внесли.
Суд вважає необґрунтованим посилання відповідача на те, що нарахування штрафних санкцій здійснено позивачем без урахування приписів частини 6 статті 232 Господарського кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), якою встановлено загальне обмеження періоду нарахування пені строком у шість місяців (180 днів) від дня, коли зобов`язання мало бути виконано, оскільки згідно п. 11.1 договору сторони домовились, що нарахування пені здійснюється протягом всього строку порушення зобов`язання.
В частині доводів відповідача про те, що акт звірки від 31.07.2025 є доказом відсутності заборгованості суд зазначає, що акт звірки зафіксував повернення відповідачем авансового платежу в сумі 12 589 831,89 грн, що не обмежує право позивача звернутись до суду з вимогою про сплату боргу, який він вважає що існує. 
Загалом, позивач правомірно просить стягнути з відповідача 6 781 907,72 грн пені та 1 263 378,81 грн штрафу, решта вимог в сумі 2 531 912,23 грн пені, 450 976,032 грн штрафу, 78 100,73 євро авансового платежу та 1 402,21 євро річних заявлені безпідставно.
Щодо клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій.
Суд встановив, що обґрунтованими є позовні вимоги про стягнення з відповідача 6 781 907,72 грн пені та 1 263 378,81 грн штрафу.
За положеннями частини 3 статті 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Верховний Суд у постанові від 15.02.2023 у cправі № 920/437/22 зазначив про те, що вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, яка порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення неустойки. При цьому, в чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності. Зменшення неустойки (штрафу, пені) є протидією необґрунтованому збагаченню однієї з сторін за рахунок іншої; відповідає цивільно-правовим принципам рівності і балансу інтересів сторін; право на зменшення штрафу направлене на захист слабшої сторони договору, яка в силу зацікавленості в укладенні договору, монополістичного положення контрагента на ринку, відсутності часу чи інших причин не має можливості оскаржити включення в договір завищених санкцій.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, наведеної у постанові від 16.03.2021 у справі № 922/266/20, загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним із принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Неустойка спрямована на забезпечення компенсації майнових втрат постраждалої сторони. Для того, щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини 3 статті 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було би передбачити.
Загальними засадами цивільного законодавства, у відповідності до п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України, є справедливість, добросовісність та розумність.
Неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Відтак, інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання (рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 у справі № 7-рп/2013).
Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 19.01.2024 у справі № 911/2269/22 звертав увагу, що у вирішенні судом питання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки підлягають врахуванню та оцінці на предмет підтвердженості та обґрунтованості як ті підстави для зменшення неустойки, що прямо передбачені законом, так і ті, які хоча прямо і не передбачені законом, однак були заявлені як підстави для зменшення розміру неустойки та мають індивідуальний для конкретних спірних правовідносин характер.
Законодавець надає суду право зменшувати розмір неустойки, а не звільняти боржника від її сплати. Поряд із цим, сукупність обставин у конкретних правовідносинах (формальні ознаки прострочення боржника, порушення зобов`язання з вини кредитора ст. 616 ЦК України тощо) можуть вказувати на несправедливість стягнення з боржника неустойки в будь-якому істотному розмірі. Визначення справедливого розміру неустойки належить до дискреційних повноважень суду.
У питаннях визначення підстав для зменшення розміру неустойки правовідносини у кожному спорі про її стягнення є відмінними, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій, які водночас мають узгоджуватись з положеннями ч. 3 ст. 551 ЦК України, а також досліджуватись та оцінюватись судом в порядку, встановленому законом.
Індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, свідчать про відсутність універсального максимального і мінімального розміру неустойки, на який її може бути зменшено, що водночас вимагає, щоб цей розмір відповідав принципам верховенства права.
Вказана правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.01.2024 у справі № 911/2269/22.
У даному випадку, вирішуючи питання зменшення неустойки, суд врахував, що відповідач, хоч і з порушенням строків, виконав частину зобов`язання за договором.
Порушення відповідачем строків поставки обладнання товару та виконання робіт частково мало місце внаслідок порушення строків поставки обладнання субпідрядником (постачальником) відповідача – ТОВ «ІНТЕРГІДРОБУД», яке для поставки даного обладнання 21.08.2021 уклало договір поставки з АМХ ENGINEERING (Чеська Республіка), в межах якого останній зобов`язався поставити товар, що призначений для ПрАТ “Укргідроенерго” Філія “дирекція з будівництва Дністровської ГАЕС”.
Рішенням Господарського суду Чернівецької області від 11.05.2026 у справі №926/2948/25 встановлено, що зобов`язання з поставки обладнання не проведене належним чином, покупець товар не прийняв, постачальник не усунув істотні недоліки обладнання, не замінив неузгоджений сторонами правочину товар, дефектний товар не забрав, що стало причиною для розірвання договору поставки №1-220821UA від 21.08.2022. 
Суд враховує, що підрядник був зобов`язаний письмово інформувати замовника в установленому договором порядку про обставини, що перешкоджають виконанню зобов`язань згідно з умовами договору, а також про заходи, необхідні для їх усунення (п. 9.1.11 договору).
У свою чергу, листом від 26.12.2024 відповідач повідомив позивача про затримку постачання системи віброконтролю ГД-1 та виконання робіт з її монтажу посилаючись на те, що обладнання має американське походження та специфічне призначення, що викликало об`єктивні складнощі при його поставці. До листа додано проект додаткової угоди №4 (зі пропозицією змінити строки виконання робіт та поставки обладнання), який позивачем в редакції відповідача не підписаний.
Листом від 30.12.2024 відповідач повторно проінформував позивача про об`єктивні причини, які не залежали від відповідача і не могли бути передбачені ним при укладенні договору, але фактично вплинули на строк виконання. До листа додано лист ТОВ «Інтергідробуд» від 30.12.2024, яким останній повідомив відповідача про отримання листа від постачальника обладнання (система віброконтролю) нерезидента AMX ENGINEERING, який в листі від 30.12.2024 зазначив, що внаслідок проблем з комплектацією та страхуванням, зміною офісів та додатковою затримкою орієнтовна дата поставки обладнання запланована на червень 2025 року.
Таким чином, відповідач діяв добросовісно, письмово попередив позивача про затримку поставки обладнання та виконання робіт до червня 2025 року, що підтвердив листами ТОВ «Інтергідробуд» та AMX ENGINEERING, у зв`язку з чим запропонував внести зміни до договору та збільшити строк виконання робіт, від чого позивач відмовився. 
Суд звертає увагу, що ч. 3 ст. 551 ЦК України прямо передбачає, що суд може зменшити розмір неустойки, якщо вона значно перевищує розмір збитків. Таким чином, відсутність або незначність збитків є саме тією обставиною, яку законодавець вказав як підставу для зменшення розміру неустойки.
Позивачем не надано будь-яких доказів завдання йому збитків внаслідок порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань.
Докази того, що порушення відповідачем умов договору призвело до безповоротних негативних наслідків для позивача, погіршення його фінансового стану чи ускладнення в його господарській діяльності, в матеріалах справи відсутні.
Суд також врахував, що відповідач добровільно повернув усю суму невикористаного авансового платежу.
Верховний Суд у постанові від 17.03.2026 у справі № 921/187/25, зазначає, що в разі, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора. При цьому колегія суддів враховує висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18.
Таким чином, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі вичерпного переліку обставин як підстав для зменшення судом розміру неустойки (частина 3 статті 551 ЦК України) господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (подібний висновок сформульований Верховним Судом у постанові від 26.08.2021 у справі № 911/378/17 (911/2223/20)).
У зв`язку із тим, що пеня та штраф як вид відповідальності не має на меті надмірного збагачення кредитора за рахунок боржника, суд, з урахуванням необхідності забезпечення справедливого розподілу майнових втрат та балансу інтересів обох сторін, вважає за можливе зменшити суму пені та штрафу на 60%, у зв`язку з чим з відповідача слід стягнути 2 712 763,08 грн пені та 505 351,52 грн штрафу.
Статтею 2 ГПК України (надалі ГПК України) визначено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Згідно із ч. 2-3 ст.13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За приписами ч.1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Суд звертає увагу, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі Серявін та інші проти України наголосив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент.
Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).
Суд дослідив усі докази, наявні у матеріалах справи.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги слід задовільнити частково, стягнути з відповідача 2 712 763,08 грн пені та 505 351,52 грн штрафу, відмовити у стягненні 6 601 056,87 грн пені, 1 209 003,32 грн штрафу, 78 100,73 євро авансового платежу та 1 402,21 євро річних.
VІ. Розподіл судових витрат.
Згідно ч.1 ст.123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Як вбачається із матеріалів справи, позивач при зверненні з позовною заявою сплачено судовий збір у розмірі 225 910,72 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №541 від 21.01.2026.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Разом з тим, суд зазначає, у разі коли господарський суд зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов`язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка належала б до задоволення, якби зазначений розмір суд не зменшив.
Враховуючи, що у стягненні 7 015 429,14 грн суд відмовив через безпідставність заявлених вимог, пропорційно розміру задоволених позовних вимог судовий збір в сумі 120 679,28 грн слід покласти на відповідача.
Керуючись статтями 2, 12, 129, 231, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд –

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити частково. 
2. Стягнути з Консорціуму “Науково- виробниче об`єднання “Укргідроенергобуд” (04112, вул. І. Сікорського, буд. 8, офіс 1, м. Київ, код 33834660) на користь Приватного акціонерного товариства “Укргідроенерго” (07300, м. Вишгород, Київська область, код 20588716) 2 712 763,08 грн пені, 505 351,52 грн штрафу та 120 679,28 грн судового збору.
3. В решті позову відмовити.

Повний текст рішення складено та підписано 10.07.2026.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів до Західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://cv.arbitr.gov.ua/sud5027/

Суддя М.І. Ніколаєв