17 серпня 2026 року Єдиний унікальний № 501/1831/26 Провадження № 2/501/1830/26

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
Іменем України
17 серпня 2026 року м. Чорноморськ
Чорноморський міський суд Одеської області
у складі: головуючого судді - Тордія Е.Н. секретар судових засідань - Дунаєвої Т.В.
номер справи № 501/1831/26 провадження 2/501/1830/26
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Чорноморського міського суду Одеської області цивільну справу за позовом позивача ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ТАЙГЕР-ФІНАНС»» до відповідача ОСОБА_1 предмет та підстава позову про стягнення заборгованості за договором,-
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Стислий виклад обставин правовідносин. Позиція сторін.
20 квітня 2026 року позивач ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ТАЙГЕР-ФІНАНС»» (далі по тексту ТОВ «ФК «ТАЙГЕР-ФІНАНС»») звернулось до Чорноморського міського суду Одеської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 02 жовтня 2024 року між ОСОБА_2 та ТОВ «ФК «ТАЙГЕР-ФІНАНС» був укладений кредитний договір № 29665744 ( далі по тексту Договір) , згідно з умовами якого відповідач отримав 4000,00 грн., зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені Кредитним договором.
Відповідач підписав Договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Укладений кредитний договір було розміщено в особистому кабінеті відповідача.
Відповідачу були перераховані кошти, відповідно до умов Договору шляхом безготівкового переказу на рахунок платіжної карти позичальника.
Позивач умови Договору виконав в повному обсязі, надавши відповідачеві кредит на потрібну йому суму, але відповідач зі свого боку не виконав умов Договору.
Сума заборгованості відповідача становить 20199,92 грн., яка складається з: прострочена заборгованість за сумою кредиту становить - 4000,00 грн., прострочена заборгованість за сумою відсотків за становить - 13599,92 грн., прострочена заборгованість за комісією за видачу кредиту становить - 600,00 грн., прострочена заборгованість за штрафами становить - 2000,00 грн.
Відповідачу було надіслано письмову претензію про погашення кредитної заборгованості вих. № 1013/23981320 від 02 березня 2026 року.
Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 20199,92 грн., окрім того просить стягнути витрати зі сплати судового збору при зверненні до суду у розмірі 2662,40 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 8000.00 грн..
Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві зазначивши про розгляд справи за його відсутності за правилами спрощеного позовного провадження, в якому позивач просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та не заперечує проти винесення заочного рішення.
Відповідач у судові засідання не з`явився, про місце, час та день розгляду справи повідомлявся належним чином. Правом на подання відзиву не скористався. Поважної причини неявки суду не повідомив, заяву про зміну місця проживання суду не надав.
Процесуальні дії 
Заяви, клопотання та інші процесуальні дії по справі.
Ухвалою суду від 27 квітня 2026 року після отримання інформації щодо місця реєстрації (перебування) відповідача позовна заява призначена до розгляду в спрощеному проваджені.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, заявивши в позовній заяві зазначивши про розгляд справи за своєї відсутності за правилами спрощеного позовного провадження, просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та не заперечує проти винесення заочного рішення.
Відповідач у судові засідання не з`явився, про місце, час та день розгляду справи повідомлявся належним чином за останнім відомим місцем реєстрації. Правом на подання відзиву не скористався. Поважної причини неявки суду не повідомив, заяву про зміну місця проживання суду не надав.
Заперечень (заяв) проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження від сторін по справі не надходило.
Судова повістка у відповідності до п. 2 ч. 7 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України, надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку (а.с. 42-43, 49-50).
Відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу  обмежувального припису за приписами п. 11 ч. 7 ст. 128 Цивільного
процесуального кодексу України викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. 
З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.
Відповідно до п. 3 ч. 8 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду (а.с. 42-43, 49-50).
Відповідач повідомлявся про розгляд справи шляхом надсилання sms повідомлень на визначений номер мобільного телефону як контактний НОМЕР_1 (а.с. 46) та на адресу електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_1  (а.с. 45). 
Повідомлення відповідача про розгляд справи 12 серпня 2026 року відбувалось на веб сайті судової влада 29 червня 2026 року, відповідно до положень ст. ст. 128, 131 Цивільного процесуального кодексу України (а.с.39).
Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 Цивільного процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Згідно ч. 1 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
За положеннями ст. ст. 13, 43 Цивільного процесуального кодексу України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми процесуальними правами на власний розсуд. Особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обов`язки.
Якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі №361/8331/18.
Судом вжито всіх можливих заходів для повідомлення відповідача про розгляд справи, забезпечено всі процесуальні права у спосіб, передбачений Цивільного процесуального кодексу України. 
Таким чином відповідач вважається повідомленим про розгляд справи належним чином.
Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін, освідчин ості її учасників про розгляд справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників, які не з`явились до судового засідання.
Зі згоди позивача (представника) суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України.
Відповідно до ч. 1 ст. 274 Цивільного процесуального кодексу України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.
За приписами ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України за неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Позиція суду
Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог, дійшов висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Фактичні обставини встановлені судом та зміст спірних правовідносин.
02 жовтня 2024 року між ОСОБА_2 та ТОВ «ФК «ТАЙГЕР-ФІНАНС» був укладений кредитний договір № 29665744. (а.с. 6-16).
Відповідач підписав кредитний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором TRfbZJor, який відправлено на мобільний номер +380  НОМЕР_2 . (а.с. зворот 19).
Відповідно до п. 1.1 Договору кредитодавець зобов`язується на умовах визначених цим Договором, на строк визначений п.1.3. Договору надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі визначеній у п.1.2. Договору, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити проценти за користування кредитом (далі - плата) відповідно до графіку платежів, сплатити комісію (за наявності) та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені Договором. Кредит надається з метою задоволення потреб позичальника. Типом кредиту є кредит.
Згідно п. 1.2 Договору сума (загальний розмір) кредиту становить 4000 грн. у валюті: Українська гривня.
Відповідно до п. 1.3, 1.4 Договору кредит надається/видається 2024 року загальним строком на 360 днів за умови виконання позичальником графіку платежів, з 02 жовтня 2024 року. Строк на який надається окрема частина кредиту встановлюється графіком платежів. Повернення кредиту сплата процентів за користування кредитом та сплата комісії, має здійснюватися позичальником відповідно до графіку платежів. остаточний термін (дата) повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом та комісії (за умови дотримання графіку платежів): 27 вересня 2025 року.
За умовами п. 1.4.1., 1.5.2. позичальник зобов`язаний здійснити оплату комісії до 01.11.2024 та повернути суму кредиту в останній день строку кредитування, яка є датою остаточного повернення кредиту, а саме: 27 вересня 2025 року. Кредитодавець одноразово нараховує комісію за надання кредиту у розмірі 15% від суми кредиту, що складає: 600.00 грн., яку позичальник зобов`язаний сплатити на умовах, визначених пунктом 1.4.1. цього Договору.
Згідно п. 1.5. Договору загальні витрати позичальника за кредитом, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат Позичальника, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом (без врахування суми (тіла) кредиту) складає 14 232.00 гривень в грошовому виразі та 2700 відсотків річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка), і включає в себе складові, визначені у п.п. 1.5.1 Договору. Тип процентної ставки за цим Договором: фіксована. Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат позичальника за кредитом складає 18 232.00 гривень. Денна процентна ставка становить 0.95%. Загальні витрати позичальника за кредитом, орієнтована реальна річна процентна ставка, орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника, денна процентна ставка а також строк кредиту розраховані виходячи з припущення, що Кредитний договір залишиться чинним протягом погодженого строку та позичальник виконає свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в цьому Договорі, зокрема здійснить платіж/платежі відповідно до графіку платежів.

Пільгова процентна ставка за користування кредитом визначена у п. 1.5.1 Договору та становить: 0.8 відсотків в день. Особливості нарахування пільгової процентної ставки визначені п.п.2.2.2., 2.2.3. цього Договору.
У п. 1.6. Договору сторони погодили, що стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 350.4 відсотків річних. Особливості нарахування стандартної (базової) процентної ставки процентів визначені п.п.2.2.2, 2.2.3 цього Договору.
Згідно з п. 2.1 Договору кредитні кошти надаються позичальнику шляхом безготівкового переказу на банківську платіжну картку/особистий рахунок позичальника (уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживач).
У п.п. 2.2.1., 2.2.2 Договору сторони домовились, що позичальник сплачує кредитодавцю проценти за користування кредитом та комісію у розмірах, зазначених в п.п. 1.5.1., 1.5.2., 1.6. Договору відповідно. Нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати наступної за днем надання кредиту по дату фактичного повернення кредиту (включно) на залишок фактичної заборгованості за день користування, з урахуванням особливостей передбачених п. 2.2.3 Договору. База для нарахування процентів: 4000.
Відповідно до п. 2.3. Договору позичальник за наявності відповідної пропозиції кредитодавця має право на продовження строку користування/повернення кредиту на погоджених умовах користування кредитом, на певну кількість днів доступну у пропозиції, відповідно у наступному порядку: Строк продовження - до 30 календарних днів, на будь-яку кількість календарних днів на вибір позичальника. Можливість використання права на продовження строку користування/повернення кредиту - необмежена кількість раз. Ставка/розмір комісії - комісія відсутня.
Згідно п. 2.3.1., 2.3.2., 2.3.3., 2.3.4., 2.3.9. Договору кредитодавець розміщує пропозицію про можливість пролонгації кредиту, шляхом активації (вимкнення функції деактивації) кнопки «пролонгувати кредитний договір» у особистому кабінеті, виходячи з положень внутрішніх документів та клієнтської історії позичальника в товаристві. Відсутність пропозиції товариства означає неможливість пролонгації кредиту для позичальника. Для пролонгації кредиту Позичальник має акцептувати таку пропозицію шляхом натискання («кліку») на кнопку «пролонгувати кредитний договір» у особистому кабінеті та сплатити комісію за пролонгацію кредиту (якщо така буде передбачена умовами Кредитного договору). Для пролонгації кредиту позичальник у особистому кабінеті, що розміщений на веб сайті товариства, самостійно обирає серед доступних можливостей найбільш прийнятний для себе варіант. Пролонгація за Договором про споживчий кредит може бути здійснена виключно із застосуванням одноразового ідентифікатора кожного разу під час реалізації позичальником такого права.
Послуга з продовження строку користування/повернення кредиту на погоджених умовах користування кредитом є безкоштовною/платною (комісія та/або інші додаткові/супутні платежі становить 0 або не справляється). Цифрове значення вартості продовження (лонгації, пролонгації) строку кредитування/строку виплати кредиту становить «0».
Відповідно до умов п. 2.4.1., 2.4.5., 2.4.6. Договору позичальник зобов`язується здійснювати повернення кредиту та сплачувати проценти за користування кредитом в розмірі та у терміни, що встановлені у графіку платежів, що є невід`ємною частиною Договору. Датою сплати заборгованості по кредиту вважається дата отримання товариством грошових коштів / інформаційного повідомлення від платіжної системи (оператора), через яку було здійснено переказ коштів, про здійснення відповідного переказу з посиланням на номер Кредитного договору/реєстраційний номер облікової картки платника податків позичальника, за умови, що в подальшому грошове відшкодування за такою операцією надійшло на рахунок товариства. Усі платежі за Кредитним договором повинні здійснюватися позичальником шляхом переказу коштів товариству у валюті кредиту в строки та на умовах, встановлених цим Договором.
У п. 4.1., 4.6., 4.6.1. Договору сторони домовились, що позичальник відповідає перед товариством за зобов`язаннями, що випливають з цього Договору, всіма коштами та майном, що йому належать на праві власності (у т.ч. часткової та сумісної), на які відповідно до законодавства може бути звернено стягнення. У разі прострочення строку повернення Кредиту передбаченого п. 1.4. Кредитного Договору на 1 (один) календарний день, позичальник зобов`язується сплатити на користь кредитодавця штрафні санації (штраф), у розмірі 10% від суми отриманого кредиту. У разі прострочення строку повернення Кредиту передбаченого п. 1.4. Кредитного Договору на 10 (десять) календарних днів, позичальник зобов`язується сплатити на користь кредитодавця штрафні санації (штраф), у розмірі 40% від суми отриманого кредиту.
Штраф згідно цього пункту Договору нараховується в день, наступний за днем настання обов`язку здійснення сплати процентів за користування кредитом.
Позивач умови кредитного договору виконав в повному обсязі, надавши відповідачеві кредит на потрібну йому суму, шляхом безготівкового переказу на рахунок платіжної карти позичальника № НОМЕР_3 у сумі 4000,00 грн. (а.с. 20).
Відповідач зі свого боку не виконав умов Кредитного договору, відповідно до розрахунку позивача сума заборгованості відповідача становить 20199,92 грн., яка складається з: прострочена заборгованість за сумою кредиту становить - 4000,00 грн., прострочена заборгованість за сумою відсотків за становить - 13599,92 грн., прострочена заборгованість за комісією за видачу кредиту становить - 600,00 грн., прострочена заборгованість за штрафами становить - 2000,00 грн. (а.с. зворот 20-23).
Відповідачу було надіслано письмову претензію про погашення кредитної заборгованості вих. № 1013/23981320 від 02 березня 2026 року. (а.с. зворот 23).
Мотивувальна частина та застосовані судом правові норми.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Стаття 81 Цивільного процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до ст. 514 Цивільного кодексу України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Приписами ст. 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено ,що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається
За правилами ст. 527 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не впливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), тобто згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
З частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України вбачається ,що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 Цивільного кодексу України).
Статтею 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Принцип повернення, строковості та платності означає, що кредит має бути поверненим позичальником банку у визначений у кредитному договорі строк з відповідною сплатою за його користування.
Частиною першої статті 1048 Цивільного кодексу України передбачено ,що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно ст. 1055 Цивільного кодексу України , кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Відповідно до ч. 1 ст. 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Згідно ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. 
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.
Згідно ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону.
Відповідно до ст.3, 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом, тобто даними в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію», передбачено ,що одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
Водночас, не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.
Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення.
Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом, наприклад, у постановах від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243св20), від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20 (провадження № 61-18967св20), які, відповідно до вимог ч.4 ст.263 Цивільного процесуального кодексу України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин.

Таким чином, в порушення умов Договорів, а також вимог ст. 509, 526, 1054 Цивільного кодексу України відповідач зобов`язання за вказаним вище договором не виконав.
Перевіряючи доводи позивача щодо відповідності умов кредитного договору, в частині нарахування процентів за користування кредитними коштами, Суд зауважує про таке.
Згідно з частиною першою статті 1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів » несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.
Під час стягнення заявленої позивачем заборгованості необхідно керуватись чітко обумовленими між контрагентами кредитного договору умовами, а не іншими умовами, які дають змогу кредитодавцю вийти за межі узгодженого строку та нарахувати непропорційно велику суму компенсації, оскільки така непропорційно велика сума компенсації не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. 
Отже, вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищеними, не відповідає передбаченим у частині третій статті 509, частинах першій, другій статті 627 Цивільного кодексу України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.
Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання проценти перетворюються на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.
Позивач, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи із порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги чинного законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно.
Необхідно зазначити, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків за прострочення повернення кредиту.
Вказане узгоджується із положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 09 квітня 1985 року № 39/248 "Керівні принципи для захисту інтересів споживачів", в якій зазначено, що, визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах.
Пунктами 1, 2 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН "Керівні принципи для захисту інтересів споживачів" від 09 квітня 1985 року N 39/248, Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної ради Європи від 17 травня 1973 року N 543, Директивою 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 11 травня 2005 року (пункти 9, 13, 14 преамбули), Директивою 2008/48/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 23 квітня 2008 року про кредитні угоди для споживачів передбачається, що надання товарів чи послуг, зокрема у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача, а відповідні права споживачів регламентуються як на доконтрактній стадії, так і на стадії виконання кредитної угоди.
Директива 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради Європи від 11 травня 2005 року розділяє комерційну діяльність, що вводить в оману на дію і бездіяльність та застосовується до правовідносин до і після укладення угоди, фінансові послуги через їх складність та властиві їм серйозні ризики потребують встановлення детальних вимог, включаючи позитивні зобов`язання торговця. Оманливі види торговельної практики утримують споживача від поміркованого і таким чином, ефективного вибору.
Межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності.

При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (пункт 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 10листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг).
У Рішенні від 11 липня 2013 року № 7-рп/2013Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема, щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками - фізичними особами.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19.
Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення.
Також у цій постанові зазначено, що з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, керуючись принципами розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити загальний розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних, як відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.
Відсутність позову про визнання недійсним договору про відкриття кредитної лінії не є перешкодою для врахування інтересів відповідача у справі з метою дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів (див. постанову Верховного Суду від 12 лютого 2025 року у справі № 679/1103/23).
Відповідно до розрахунків заборгованості, наданих позивачем, загальна заборгованість відповідача за кредитним договором становить 20199,92 грн., яка складається з: прострочена заборгованість за сумою кредиту становить - 4000,00 грн., прострочена заборгованість за сумою відсотків за становить - 13599,92 грн., прострочена заборгованість за комісією за видачу кредиту становить - 600,00 грн., прострочена заборгованість за штрафами становить - 2000,00 грн.
Тобто, фактично позивач порушує питання про стягнення з позичальника заборгованості за нарахованими процентами у розмірі, що більш ніж у 3 рази перевищує розмір простроченої заборгованості за кредитом. 
Відтак, вимога про нарахування та сплату вищезазначених відсотків, з огляду на розмір тіла кредиту 4000.00 грн, є явно завищеною та не відповідає передбаченим у частині третій статті 509, частинах першій, другій статті 627 Цивільного кодексу України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.
Ураховуючи наведене вище Суд доходить висновку про наявність правових підстав для зменшення розміру суми процентів, стягнутих з відповідача на користь позивача за користування кредитом за Договором № 29665744 від 02 жовтня 2024 року з 13599,92 грн. до 6799,96 грн.
Також з огляду на те, що хоч умовами Договору сторони і обумовили нарахування та сплату позичальником штрафу, що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми виконаного/неналежно виконаного зобов`язання, проте п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України позичальники, у період воєнного стану, звільняються від сплати неустойки (штрафу, пені) за прострочення виконання (невиконання, часткового виконання), в тому числі, і в кредитних зобов`язаннях.
У п. 75 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 червня 2021 року у справі №334/3161/17 зроблено правовий висновок, що якщо Цивільний кодекс України та інший нормативно-правовий акт, що має юридичну силу закону України, містять одно предметні норми, що мають різний зміст, то пріоритетними є норми Цивільного кодексу України.
Відтак до спірних правовідносин підлягають застосуванню саме положення п.18 Прикінцеві та перехідні положення Цивільного кодексу України, а не п. 6 Розділу IV Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування».
Позивачем не враховано положення вищевказаних перехідних положень Цивільного кодексу України та здійснено розрахунок неустойки, у зв`язку із викладеним, Суд дійшов висновку, що у задоволенні позовної вимоги про стягнення штрафу слід відмовити.
Як вбачається з письмових матеріалів справи, відповідач не надав своєчасно позикодавцю, кошти для погашення заборгованості за кредитами.
Відповідно до ч. 1 ст. 598 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Статтею 599 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Висновок суду.
Оцінивши надані докази у їх сукупності, надавши їм належну правову оцінку, Суд дійшов висновку що позовні вимоги ТОВ «ФК «ФК «ТАЙГЕР-ФІНАНС» до ОСОБА_1 доведеними та такими що підлягають частковому задоволенню у загальному розмірі 11399,96 грн.
Судові витрати.
Крім того, стягненню підлягає сума судових витрат сплачена позивачем при зверненні до суду та підтверджена документально, пропорційне до задоволених вимог. відповідно до положень ст. 133, 141 Цивільного процесуального кодексу України
Також позивач просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 8000.00 грн. вирішуючи дане питання суд дійшов наступного.
Відповідно до ч. 1 п. 1 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаний з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. 
Частиною 1 ст. 134 Цивільного процесуального кодексу України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. 
За змістом п. 1 ч. 2 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
На підтвердження понесених витрат на отримання професійної правничої допомоги до суду надано копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, договір про надання правничої допомоги № 0207 від 02 липня 2025 року, ордеру, акту № 1013 наданих послуг від 09 березня 2026 року, детального опису наданих послуг до акту № 1013 наданих послуг від 09 березня 2026 року. (а.с. 25-28).
Суд враховує, що дана категорія справ не відноситься до складних тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 3000.00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, пропорційне до розміру задоволених позовних вимог.
Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року (справа «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір - обґрунтованим (пункт 268).
Таким чином, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним, Суд, з урахуванням конкретних обставин, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
На підстав викладеного, керуючись ст. ст. ст. ст. 2, 18, 77-81, 259, 263-265, 280-281 Цивільного процесуального кодексу України ст.ст. 11, 14-16, 610-612, 623, 625, 627, 629, 1049, 1054 Цивільного кодексу України, Суд
УХВАЛИВ:
Позовну заяву ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ТАЙГЕР-ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково .

Стягнути з ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , відомості про місце роботи відсутні, останнє відоме місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ТАЙГЕР-ФІНАНС» (ЄДРПОУ 43561909, вул. Смаль-Стоцького, 1, корп. 28, м. Львів, 79000) заборгованість за кредитом в сумі 11399,96 грн., витрати на професійну правову допомогу у розмірі 3000,00 грн. та судові витрати у розмірі 1502,66 грн.
В іншій частині позовні вимоги, вимоги про стягнення витрат на правову допомогу - залишити без задоволення.
Повний текст рішення виготовлено 17 серпня 2026 року.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільного процесуального кодексу України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Сторони у справі: 
Позивач: ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ТАЙГЕР-ФІНАНС» адреса: 79000 м. Львів, вул. Смаль-Стоцького 1, 28 корпус, код ЄДРПОУ 43561909.
Відповідач: ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , відомості про місце роботи відсутні, останнє відоме місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 
Головуючий